ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1438/24 Номер провадження 11-сс/814/469/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора- ОСОБА_6

підозрюваного- ОСОБА_7

захисника- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000237 від 17.06.2024,

встановила:

Цією ухвалою клопотання слідчого СВ ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 задоволено та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 серпня 2024 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Хорол Полтавської області, освіта середня спеціальна, особа з інвалідністю II групи, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, врахував наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, а також неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання батьків ОСОБА_7 - АДРЕСА_2 , а в разі неможливості застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, визначити

як альтернативний або основний у вигляді застави в мінімальному розмірі, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вказує про необгрунтованість підозри за ч.1 ст.263 КК України, відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутність у клопотанні і рішенні суду обгрунтування про неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Також з ухвалою слідчого судді не погодився підозрюваний ОСОБА_7 та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або ж визначити заставу.

Стверджує про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, активно сприяє розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, а його діями нікому не заподіяно шкоди, а також вказує, що є учасником бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має інвалідність II групи.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000237 від 17.06.2024 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами та вибуховими пристроями, у невстановленому досудовим розслідуванні місці, невстановленим способом та в невстановлений час, придбав ручну гранату Ф-1, ручну гранату М67, ручну гранату DM51 та патрони калібру 5,45 мм у кількості 95 штук.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел в сфері незаконного поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 переніс патрони калібру 5,45 мм у кількості 35 штук за місцем реєстрації та свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де залишив зберігати у кімнаті, без передбаченого законом дозволу.

Окрім того, реалізовуючи свій злочинний умисел в сфері незаконного поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, ручну гранату Ф-1, ручну гранату М67, ручну гранату DM51 та патрони калібру 5,45 мм у кількості 60 штук, ОСОБА_7 переніс до належного йому автомобіля RENAULT «MEGANE», д.н.з. НОМЕР_1 , де залишив зберігати без передбаченого законом дозволу, які перевозив при собі.

17.06.2024 близько 10:33 години працівниками СРПП ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час патрулювання території обслуговування в АДРЕСА_3 , було зупинено автомобіль марки RENAULT «MEGANE», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 та під час перевірки виявлено тубус із предметом, зовні схожим на гранату, який ОСОБА_7 переніс до автомобіля NISSAN «NOTE», д.н.з НОМЕР_2 .

17.06.2024 у м. Хорол по вул. Шевченка Лубенського району Полтавської області, у ході проведення санкціонованого обушку автомобіля марки NISSAN «NOTE», д.н.з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 було виявлено та вилучено транспортуючий тубус із предметом, зовні схожим на корпус гранати М67 та предмет, зовні схожий на підривач до гранати.

Окрім цього, 17.06.2024 у АДРЕСА_3 , у ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля RENAULT «MEGANE» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , було виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на ручну гранату DM51, два предмети, зовні схожі на магазини до АК, у яких знаходилися патрони калібру 5,45 мм у кількості по 30 штук у кожному, предмет, зовні схожий на корпус гранати Ф-1 та предмет, зовні схожий на запал до гранати типу УЗРГМ, які відповідно висновку судової вибухово - технічної експертизи № СЕ-19/117-23/10615-ВТХ від 18.06.2024, є уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ та корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, які в разі поєднання в єдину конструкцію будуть відноситись до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів), які ОСОБА_7 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

17.06.2024 о 23 год. 40 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.

18.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

19.06.2024 слідчий СВ ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливістю запобігти вказаним вище ризикам шляхом застосування відносно підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, SeriesA, № 182).

З матеріалів провадження вбачається, що необхідність застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 учасниками провадження не оскаржується.

У свою чергу, розглядаючи клопотання про застосування виняткового запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, особи підозрюваного, а також неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб запобігти встановленим вище ризикам.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення « ОСОБА_14 проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку та зазначено вище.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді у частині доведеності наявності у даному кримінальному провадженні зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, наявні у матеріалах провадження факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні та доведені прокурором в судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що у свою чергу дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 178 КПК України, колегія суддів, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею у судовому засіданні.

На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеними прокурором під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі, як просять апелянти, у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів враховує те, що підозрюваний має постійне місце проживання, є інвалідом II групи, отримує пенсію та має статус учасника бойових дій, проте наведені доводи не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не визначив розмір застави та належним чином не обгрунтував своє рішення з цього приводу і колегія суддів з цим не погоджується.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави встановлюється слідчим суддею, судом, у розмірах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, застава в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., з покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на думку колегії суддів, є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

Внесення визначеного судом апеляційної інстанції розміру застави буде вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Отже, апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 -задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Обрати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування до 16 серпня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою особою на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (код отримувача: 42262431, Банк: Державна казначейська служба України м.Київ, IBAN: UA0086573).

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 протягом дії запобіжного заходу обов`язки:

-з`являтися за викликом до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному провадженні;

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі державної установи „ Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи виконання покарань негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава повертається в дохід держави.

Термін дії обов`язків, покладених судом на ОСОБА_7 , у разі внесення застави, визначити до 16 серпня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4