Номер провадження: 11-сс/813/1604/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в поновлення строку на апеляційне оскарження

28.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному проваджені №0000269 від 14.04.2023 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000269 від 14.04.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

25.07.2024 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст.208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

26.07.2024 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2024 року задоволено частково клопотання органу досудового розслідування. Зазначена ухвала переглянута апеляційним судом 02.09.2024 року та залишена без змін.

30.08.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Далі, 13.09.2024 року, орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати з моменту обрання виключного запобіжного заходу. Також слідчий зазначає, що на даний час досудове розслідування триває, існує необхідність в отримані результатів призначених судових експертиз, здійснення інших слідчих (розшукових) дій, що неможливо здійснити до закінчення строку дії запобіжного заходу, а тому на даній стадії досудового розслідування застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з раніше визначеним альтернативним запобіжним заходом у виді застави у розмірі 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1514000 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 15.11.2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник також ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що договір про надання правової допомоги між ним та підозрюваним укладено лише 30.09.2024 року, що потягло за собою пропуск строку на оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційний розгляд проведено без участі підозрюваного, однак за участі його захисника, який не наполягав на участі підозрюваного.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження; обговоривши доводи клопотання; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 395 КПК України (далі КПК), апеляційна скарга на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, зокрема з ухвали слідчого судді від 17.09.2024 року, в судовому засіданні приймали участь захисник ОСОБА_10 та підозрюваний ОСОБА_7 .

Строк подачі апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді спливав 22.09.2024 року, що є вихідним днем, тому останнім днем подання апеляційної скарги є наступний робочий день, тобто 23.09.2024 року.

30.09.2024 року, між підозрюваним ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_6 укладено договір про надання правової допомоги.

Далі, 04.10.2024 року, через кур`єрську службу доставки адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, яка надійшла на адресу апеляційного суду 07.10.2024 року.

Відповідно до положень ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Разом з тим, в межах п`ятиденного строку на оскарження ухвали слідчого суду, учасниками кримінального провадження, якими були зазначені вище особи, апеляційні скарги в даний час не подавались, однак вони мають право звертатись до апеляційного суду із клопотанням про поновлення процесуального строку із зазначенням підстав його пропущення.

Частина 1 ст. 24 КПК встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.395 КПК, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною є практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Верховний Суд зауважує, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою судових справ, які розглядаються в порядку кримінального судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у відповідних правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників кримінального судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КПК певних процесуальних дій і стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

В рішенні ЄСПЛ від 29.10.2010 року у справі «Устименко проти України», Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні ЄСПЛ зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Конвенції.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 16 грудня 2020 року (справа №137/785/17), під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Колегія суддів зазначає, що в даному провадженні адвокат ОСОБА_6 набув повноважень поза межами строку на апеляційне оскарження (дата укладання договору з підозрюваним) ухвали слідчого судді, він не був учасником судового розгляду клопотання органу досудового розслідування про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, на відміну від самого підозрюваного та його захисника ОСОБА_10 , які ухвалу слідчого судді не оскаржують.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що у адвоката ОСОБА_6 відсутні поважні причини, які свідчать про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, тому в задоволенні клопотання адвоката про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а скаргу повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 117, 395, 399, 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000269 від 14.04.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 повернути апелянту.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з додатками надіслати на адресу адвоката.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4