УХВАЛА

Іменем України

08.11.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час проходження військової служби повинен свято та непорушно додержуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Водночас, солдат ОСОБА_5 у порушення вимог вище вказаних нормативно-правових актів, умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, а саме замах на вбивство гр. ОСОБА_8 за наступних обставин.

Так, 07.11.2024 близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував спільно зі своїм знайомим ОСОБА_8 за місцем свого проживання, у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 , де разом розпивали алкогольні напої.

Під час розпивання алкогольних напоїв, між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , тобто на вбивство останнього.

У вказаний день, час та місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на противоправне заподіяння смерті, усвідомлюючи, що в результаті його дій може настати смерть ОСОБА_8 , та бажаючи цього, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаній вище квартирі в спальній кімнаті, підійшов до ОСОБА_8 , який сидів у цей час на ліжку, та зверху почав наносити не менше десяти ударів кулаками по обличчю та голові останнього, а також один удар невстановленим у ході досудового розслідування предметом колюче-ріжучої дії в область життєво-важливих органів, а саме грудної клітки ліворуч, та один удар цим же колото-ріжучим предметом в праве плече ОСОБА_8 .. Однак його подальші дії були припинені сторонньою особою ОСОБА_9 , який, перебуваючи в цей час у цій квартирі, відвів ОСОБА_5 до іншої кімнати та викликав швидку допомогу.

У результаті неправомірних дій з боку ОСОБА_5 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торако-обдомінального поранення зліва з пошкодженням діафрагми, товстої кишки та шлунку, колото-різаної рани правого плеча, що спричинило внутрішньочеревну кровотечу другого ступеню та призвело до комбінованого шоку третього ступеню.

07.11.2024 о 12:00 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 08.11.2024 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як слідує зі змісту клопотання, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання: повідомленням на спец. лінію «102»; протоколом огляду місця події від 07.11.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 07.11.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 07.11.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.11.2024; повідомленням про підозру ОСОБА_5 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Із метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, котре відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування, тобто до 07.01.2025 року, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання насамперед ризикам впливу на безпосереднього свідка злочину та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Зауважив, що ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем і може бути відкомандирований до іншої місцевості. Теоретично, на думку прокурора, також існує ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування.

Слідчий в обґрунтування ризику незаконного впливу на свідка й потерпілого додав, що єдиним свідком є племінник підозрюваного, а потерпілий близький друг.

Адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання. Вважає кваліфікацію злочину такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки підозрюваний не наносив удари потерпілому в життєво важливі органи. До клопотання також не додані медичні документи щодо тілесних ушкоджень, нанесених потерпілому. На переконання сторони захисту, показання свідка ОСОБА_9 є суперечливими, в той час як потерпілий ОСОБА_8 наразі поки не допитаний з приводу обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень. Захисник просив застосувати домашній арешт за місцем проходження служби і покласти на командування частини обов`язок здійснювати контроль за перебуванням його підзахисного, який повернувся з зони бойових дій, на території частини.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що фактично був затриманий близько 11 год. 30 хв. 07.11.2024 року. Гадає, що в такій ситуації більше б пригодився на службі. Заперечує фактичне спричинення ушкоджень потерпілому.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Окрім цього, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні доводи свідчать про те, що на даний час існують ризики, на які посилалась сторона обвинувачення та котрі є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Насамперед, мова йде про ризики переховування від органів досудового розслідування, а також впливу на потерпілого та свідка ОСОБА_9 .

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 не в останню чергу підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 , який знайомий підозрюваному, так як приходиться останньому племінником, що не виключає можливість здійснення на нього незаконного впливу, із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від особи, який є свідком у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Також, із урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя погоджується із думкою прокурора про наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином. Про даний ризик не йшлось безпосередньо у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на існуванні такого наголосив прокурор у судовому засіданні, оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 Збройних Сил України та може бути, наприклад, направлений/переведений в іншу військову частину, розташовану в іншій місцевості, що може у подальшому вплинути на виконання завдань кримінального судочинства.

У свою чергу, слідчий суддя критично оцінює доводи захисника з приводу здійснення стороною обвинувачення досудового розслідування у кримінальному провадженні із невірною кваліфікацією, так як обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується безпосередньо слідчим суддею на стадії досудового розслідування.

Враховуючи тяжкість передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , наявність вагомих доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у особливо тяжкому злочині, враховуючи його вік, стан здоров`я та майновий стан підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить запобігання ризикам, наведеним у клопотанні.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання.

Керуючись ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 11 год. 30 хв. 07 листопада 2024 року.

Строк дії ухвали встановити до 11 год. 30 хв. 07 січня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя