Справа № 530/1941/24
Номер провадження 1-кп/530/221/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2024 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши в судовому засіданні в залі суду м.Зіньків Полтавської області обвинувальний акт та додані до нього документи, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 25.06.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст.89 КК України раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

24.06.2024 близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 , який належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 та яким користувався ОСОБА_6 , рухаючись по автомобільній дорозі Т-1706 (об`їзній дорозі м. Зіньків), не впоравшись з керуванням керованого нею автомобіля, допустила його виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, після чого допустила виїзд автомобіля ліворуч, гальмуючи, здійснила зіткнення зі стовпами огородження, які знаходяться на лівому узбіччі вказаної автодороги по відношенню руху автомобіля Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 .

У результаті дорожньо-транспортної події потерпілий ОСОБА_6 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи №242 від 30.07.2024 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-24/11510-ІТ від 04.10.2024 року, вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди.

В заданій дорожній обстановці, водій автомобіля марки Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , мала технічну можливість запобігти заданої дорожньо - транспортної пригоди, шляхом виконання нею вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, для чого у неї не було будь - яких перешкод технічного характеру.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження, суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 свою вину визнала повністю. Будучи допитаною в судовому засіданні, дала покази аналогічні описовій частині вироку. Цивільний позов прокурора про стягнення з неї на користь держави коштів витрачених на лікування потерпілого від злочинних дій у сумі 102934,10 грн визнала .

Під час розгляду справи в суді, потерпілий ОСОБА_6 з`явився, надав покази аналогічні описовій частині вироку, просив суворо не карати обвинувачену, претензій до обвинуваченої не має.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачена вину у вчиненому правопорушенні визнала повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Цивільний позов підтримав в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення частини третьої статті 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілого, а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .. Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.

Відповідно до ст. 64 Конституції України вказано, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.

Судом при розгляді справи був забезпечений принцип рівності сторін.

При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.п.20, 21, 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння нею кримінальних правопорушень, суд враховує, що вона свою вину визнає повністю, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення має на утриманні двох малолітніх дітей і вважає цю обставину, такою що пом`якшує покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення відсутні.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, яке відноситься до нетяжкого злочину, обставин вчинених кримінального правопорушення конкретні обставини справи, суспільної небезпеки скоєного кримінального злочину, обставин справи та наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, її ставлення до скоєного, а також особу ОСОБА_4 , яка є молодою особою, має на утриманні двох малолітніх дітей, отримує державну допомогу на утримання дітей, думку потерпілого, суд вважає, що виправлення підсудної та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати їй покарання, передбачене чинним законодавством.

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Також суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченій необхідно для її виправлення і припинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винної та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченій саме такого виду покарання.

Що стосується цивільного позову прокурора Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП Зіньківська МЦЛ Зіньківської міської ради Полтавської області, то суд вважає, що він підлягає до повного задоволення на суму 102934 грн.10 коп. на користь держави в особі КНП Зіньківська МЦЛ Зіньківської міської ради Полтавської області, оскільки повністю підтверджується письмовими доказами по справі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та наявність законних підстав для відшкодування майнової шкоди, суд цивільний позов задовольняє та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 102934,10 грн. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину із відстрочкою виконання на один рік враховуючи, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей.

Враховуючи викладене, суд вважає призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у виді штрафу пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно медичних довідок обвинувачена ОСОБА_4 - практично здорова.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 , та який належить ОСОБА_5 , 1993 року народження, який перебуває на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, розташованого в м.Зіньків вул.Воздвиженська, 28, Полтавського району Полтавської області;

- змиви з керма, внутрішнього облицювання водійських дверей, ручку перемикання передач та чохли з передніх сидінь, які перебувають на зберіганні кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, розташованого в м.Зіньків вул.Воздвиженська, 28, Полтавського району Полтавської області.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 51 000 ( пятдесят одну тисячу) грн. 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по справі: автомобіль марки Volkswagen Golf 4, реєстраційний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 , та який належить ОСОБА_5 , 1993 року народження, який перебуває на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, розташованого в м. Зіньків вул.Воздвиженська, 28, Полтавського району Полтавської області повернути володільцю ОСОБА_6

- змиви з керма, внутрішнього облицювання водійських дверей, ручку перемикання передач та чохли з передніх сидінь, які перебувають на зберіганні кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, розташованого в м.Зіньків вул.Воздвиженська, 28, Полтавського району Полтавської області - знищити.

Стягнути із засудженої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь держави 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 84 копійки за проведення експертиз.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий на користь держави в особі КНП Зіньківська МЦЛ Зіньківської міської ради Полтавської області 102934 ( сто дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 10 копійок витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення з яких: із державного бюджету 58593 грн. 42 коп. (отримувач ГУК у Полт.обл./тг.м.Зіньків/24060300; код за ЄДРПОУ- 37959255; банк отримувача-Казначейство України (ел.адм.подат); номер рахунку UA0016676); із місцевого бюджету 44340 грн. 68 коп. (отримувач-УК/м.Зіньків/24060300; код за ЄДРПОУ-38019788; банк отримувача-Казначейство України (ел.адм.подат); номер рахунку UA0016122).

Розстрочити ОСОБА_4 витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 102934 (сто дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 10 копійок терміном на один рік, до повного погашення заборгованості.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.06.2024 року скасувати.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_1