У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Окружної Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000380.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

підозрюваний - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.11.2024 р., з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн., з покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Не оспорюючи висновків суду про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор вважає, що ухвала слідчого судді в частині визначення місця утримання особи, щодо якої обрано запобіжний захід у виді Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» - є незаконною та такою, що підлягає скасуванню на підставі ст. ст. 409, 412 КПК України.

Прокурор звертає увагу на те, що положеннями ст. 195 КПК України не передбачено можливості визначення слідчим суддею місця утримання особи, яка повинна утримуватись під вартою, а тому рішення слідчого судді, в цій частині, не відповідає вимогам КПК України та виходить за межі повноважень слідчого судді.

Крім цього, прокурор зазначає, що тримання військовослужбовців, до яких застосовано попереднє ув`язнення на гауптвахті обумовлене необхідністю забезпечення умов утримання військовослужбовців, як то право носіння військової форми, дотримання розпорядку дня, військової дисципліни, роздільне утримання один від одного різної категорії військовослужбовців та з урахуванням інших чинників, яких не можливо дотриматись в умовах утримання військовослужбовців в слідчому ізоляторі.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000380 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 12.06.2023 р. приблизно о 08.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в місці її тимчасової дислокації біля АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця який самовільно залишив місце несення служби.

28.09.2024 р. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. ст. 208-211, 213 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненого в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненому у період воєнного стану, наявні ризики переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу підозрюваного та обставин ймовірно вчиненого кримінального правопорушення.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, який є особою яка не має судимостей, є пенсіонером за віком, не одружений, має доньку, яка мешкає окремо, на час інкримінованого кримінального правопорушення був військовослужбовцем, слідчий суддя дійшов висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вказані вимоги закону, а також норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого у кримінальному провадженні, зокрема, дані акту службового розслідування проведеного військовою частиною НОМЕР_1 , протоколи допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші долучені матеріали, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у повідомленні про підозру.

Слідчим суддею встановлено наявність достатніх підстав вважити про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Наявність ризику переховування від слідства та суду є доведеним, з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким.

Обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не виключають можливого здійснення підозрюваним незаконного впливу на свідків у вказаному провадженні, з метою схиляння у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді, щодо існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на те, що на даний час не проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій з метою отримання доказів вини ОСОБА_6 .

Наявний й ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого військового злочину в умовах військового стану.

Отже, враховуючи відомості про особу підозрюваного, фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, наявність встановлених ризиків, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Окрім наведеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов вірного висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, тяжкість покарання, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Разом з тим, наявна інша підстава для скасування ухвали слідчого судді.

Так, відповідно до змісту ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про застосування запобіжного заходу зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Згідно положень ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 197 КПК України.

Тобто, положеннями ст. 196 КПК України не передбачено, що слідчий суддя визначає місце де особа повинна утримуватись під вартою. За таких обставин, рішення слідчого про необхідність утримувати ОСОБА_6 в умовах Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» суперечить вимогам ст. 196 КПК України та виходить за межі повноважень слідчого судді.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення місця утримання підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Окружної Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2024 р. відносно ОСОБА_6 - скасувати.

Постановити нову ухвалу. Клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19.11.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

У разі звільнення під заставу, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_6 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, із зверненням застави у дохід держави, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3