Справа № 632/2325/18
провадження № 1-кп/632/4/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000944 від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, з повною загальною освітою, що має інвалідність 2 групи, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, раніше не судимий відповідно до вимог ст. 89 КК України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, -

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (що засуджений на підставі вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, вирок набрав чинності 30 листопада 2021 року), вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб, із застосуванням предметів,спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, за таких обставин.

Так, 27 жовтня 2017 року близько 02.00 год. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 , знаходилися у громадському місці - неподалік від кафе «Гліцинія», що розташоване у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський Харківської області, де побачили раніше їм не знайомих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які стояли біля входу до зазначеного кафе.

За цих обставин у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , раптово виник умисел на вчинення хуліганства, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , перебуваючи у громадському місці поблизу зазначеного кафе, діючи спільно, групою осіб, з особливою зухвалістю,проявляючи явну неповагу до суспільства, порушуючи громадський порядок, з двох пістолетів, один з яких STALKER 2914 UK № 0217-000015, інший в ході досудового розслідування встановити не вдалося, які вони мали при собі, направлених ними у бік вказаних осіб, здійснили приблизно по п`ять пострілів з кожного у їх напрямку, припускаючи настання негативних наслідків, у тому числі спричинення тілесних ушкоджень вказаним особам.

В результаті спільно вчинених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 хуліганських дій, ОСОБА_10 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме:сліпі вогнепальні поранення спини та ноги - по задній поверхні з права, по лопатковій лінії, на 16 см вправо від середньої умовної лінії та на 14 см донизу від верхнього краю проекції правого плечового суглобу в проекції правого ребра та на правому стегні, по внутрішній поверхні, в середній третині; ОСОБА_11 - легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я сліпе вогнепальне поранення правої гомілки, в середній третині, по зовнішній поверхні на 26,5 см вгору від підошовної поверхні стопи.

Після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які полягали у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб із застосуванням предметів спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство.

Крім того, 29 жовтня 2017 року ОСОБА_3 , вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, за таких обставин.

Так, 29 жовтня 2017 року близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_3 знаходився у громадському місці- неподалік від кафе «Поместье», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_12 .

За цих обставин у ОСОБА_3 раптово виник умисел на вчинення хуліганства, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 , перебуваючи у громадському місці поблизу зазначеного кафе, діючи з особливою зухвалістю, проявляючи явну неповагу до суспільства, порушуючи громадський порядок, діставши із кишені куртки пістолет STALKER 2914 UK № НОМЕР_1 , який останній, мав при собі, направив його в область голови ОСОБА_12 , почавши при цьому погрожувати ОСОБА_12 здійснити з пістолету постріли з метою нанесення останньому тілесних ушкоджень, не реагуючи на неодноразові зауваження останнього припинити вказані дії. Зазначені хуліганські дії ОСОБА_3 тривали близько 10 хвилин, доки не були припинені працівниками поліції Первомайського ВП ГУНП в Харківській області.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які полягали у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предметів спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство.

ІІ. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

28 листопада 2024 року між процесуальним керівником - прокурором Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України. Зокрема, в угоді про визнання винуватості визначено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв найшвидшому розкриттю вчинених ним кримінальних правопорушень, даючи правдиві та повні покази, що відповідає суспільним інтересам у найшвидшому досудовому розслідуванні і судовому провадженні.

Сторони угоди погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 04 років 06 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 2 ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, встановлені ст. 476 КПК України.

Під час судового розгляду прокурор, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 28 листопада 2024 року.

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, розглядаючи в порядку ч. 3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд дійшов подальшого висновку.

Відповідно до правил ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо тяжких злочинів може бути укладена угода про визнання винуватості за ініціативою прокурора та обвинуваченого. Зокрема, допускається укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, у випадку надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 надали прокурору письмову згоду на укладення зазначеної угоди, погодившись із запропонованим видом та розміром покарання, яке узгоджено між прокурором та обвинуваченим.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає формальним вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить усі необхідні реквізити та обставини, що передбачені означеною нормою.

Так, угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті.

Прокурор під час судового розгляду зазначив, що дана угода, ініційована ним за письмовою згодою усіх потерпілих у цьому кримінальному провадженні на укладання прокурором угоди, у присутності захисника, та добровільною домовленістю між сторонами. Також прокурор зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України, зокрема, діям обвинуваченого ОСОБА_3 надана правильна правова кваліфікація за ч. 4 ст. 296 КК України, узгоджене сторонами покарання у виді 04 років 06 місяців позбавлення волі, з звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ч. 2 ст. 75 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, а також наявності обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, та відсутності обставини, що обтяжують покарання, потерпілі зазначили, що події мали місце сім років тому та втратили до них актуальність, вони проживають у іншому місці та погоджуються з тим покаранням, яке прокурор узгодить зі обвинуваченим. Також умови угоди про визнання винуватості цілком відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтересі сторін або інших осіб. З огляду на зазначене, прокурор наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості та призначенні обвинуваченому узгодженої сторонами в угоді міри покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 під час розгляду угоди про визнання винуватості просили зазначену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

При цьому обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, що йому інкримінується. Зазначив про те, що він щиро розкаюється у вчиненому, підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, які повністю відповідають обставинам, встановленими органом досудового розслідування та викладеним в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості, відповідно. Зокрема, підтвердив, що дійсно, він за наведених вище обставин місця і часу, перебуваючи у громадських місцях, вчинив хуліганські дії із застосуванням предметів спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень- пістолетів. Він шкодує про вчинене, засуджує свої діяння та кається. Запевняє, що зробив відповідні висновки та ніколи не повторить вчинене, про що свідчить те, що протягом сьомі років, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, пройшов лікування, пов`язане з його психічним станом. Також обвинувачений заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Надав згоду на призначення узгодженої міри покарання.

Захисник ОСОБА_5 наполягав на відсутності підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, зазначивши, що ним були роз`ясненні підзахисному усі умови угоди та характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим.

Отже, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді про визнання винуватості, підтвердження цих обставин обвинуваченим у присутності захисника дають суду підстави для висновку про існування фактичних підстав для визнання ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України.

Відтак, судом встановлено, що правова кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_3 є правильною, що з`ясовано та підтверджено під час судового розгляду. Кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечних дій обвинуваченого, викладена в угоді, в цілому відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону.

Таким чином, судом під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб із застосуванням предметів спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень (за епізодом, що мав місце 27 жовтня 2017 року та у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предметів спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень (за епізодом, що мав місце 29 жовтня 2017 року), вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство., які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Також суд, шляхом заслуховування пояснень сторін угоди, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Крім того, для з`ясування добровільності укладення угоди судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він з повною загальною освітою, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, раніше не судимий відповідно до вимог ст. 89 КК України, має інвалідність, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24 липня 2024 року, має 2 групу інвалідності, мав психічну хворобу у зв`язку з чим, на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, які на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2022 року припинені, перебуває на обліку у лікаря психіатра, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується задовільно.

Згідно із висновком досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , є високим, ризик небезпеки для суспільства є високим.

Аналізуючи зміст угоди в частині обраного покарання, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим ст. ст. 50, 6567, 69-1 КК України, а саме: пропонується в межах встановлених у санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, а також із врахуванням рекомендацій, наданих у абзацу 2 пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до яких за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Разом з цим суд, враховуючи узгоджене сторонами звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оцінуючи конкретні обставини справи, що характеризують вчинене злочинне діяння, наслідки, які настали, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину - обвинувачений протягом сьомі років з моменту вчинення кримінальних правопорушень до кримінальної відповідальності не притягувався, пройшов лікування від психічної хвороби, доходить висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання реально, тобто із призначенням останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання із випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде справедливим та достатнім для досягнення мети покарання. Також суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а відтак існує наявність усіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

ІV. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, яке немає ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а уразі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Отже враховуючи думку сторін, за відсутністю прохань заінтересованих осіб, суд вважає необхідним пістолет «STALKER 2914-UK», заводський номер « НОМЕР_1 », газовий балон «Терен - 4» знищити, як майно, що не має ніякої цінності і не може бути використане. Спортивні штани сірого кольору, які мають механічне пошкодження, у виді наскрізного отвору; один демонтований патрон; чотири гільзи; шість відстріляних гільз; дві гумові кулі- також знищити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

30 жовтня 2017 року року ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та у подальшому застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід неодноразово був продовжений судом. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 змінений з тримання під вартою на домашній арешт у певний час доби із забороною залишати місце проживання та обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено з-під варти негайно.

Крім того, на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, які на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2022 року припинені.

Отже, суд вважає необхідним на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання попереднє ув`язнення з 30 жовтня 2017 року по 17 квітня 2018 року, а також на підставі ч. 3 ст. 515 КПК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 перебування у медичній установі з 23 листопада 2020 року по 09 лютого 2022 року, у строк відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 314, 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 28 листопада 2024 року між процесуальним керівником - прокурором Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 04 років 06 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зарахувати ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення з 30 жовтня 2017 року по 17 квітня 2018 року та на підставі ч. 3 ст. 515 КПК України перебування у медичній установі з 23 листопада 2020 року по 09 лютого 2022 року, у строк відбування покарання.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

газовий балон «Терен - 4»; спортивні штани сірого кольору, які мають механічне пошкодження, у виді наскрізного отвору; пістолет «STALKER 2914-UK», заводський номер « НОМЕР_1 »; один демонтований патрон; чотири гільзи; шість відстріляних гільз; дві гумові кулі, які знаходяться у камері зберігання речових доказів ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області - знищити.

Відповідно до вимог статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1