ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/196/24 Справа № 211/2531/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_3 задоволено. Вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України змінено в частині визначення обтяжуючої покарання обставини. В мотивувальній частині вироку зазначити про обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Суддя ОСОБА_2 , будучи суддею доповідачем у вказаному кримінальному проваджені, не погоджується з прийнятим колегією суддів рішенням виходячи з наступного.
Досліджуючи доводи сторони захисту про необхідність закриття кримінального провадження внаслідок недоведеності вини ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому злочину, вважаю їх слушними.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному протиправному заподіянню смерті іншій людини, ґрунтується тільки на припущеннях. Про це свідчать, як матеріали справи, так і проведене судове слідство апеляційним судом.
Як вбачається з матеріалів справи та змісту вироку в основу обвинувачення ОСОБА_5 суд поклав показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , однак показання вказаних свідків жодним чином не вказують на причетність ОСОБА_5 до вбивства ОСОБА_10 . Всі свідки зазначили про позитивні взаємовідносини між ОСОБА_10 та її онуком ОСОБА_5 . Більш того, свідок ОСОБА_6 показала, що 13 грудня 2019 року вона бачила ОСОБА_5 з пакунками, які він ніс до бабусі, 21 грудня 2019 року увечері вона бачила незнайомого чоловіка не схожого на ОСОБА_5 , який виходив з двору ОСОБА_10 .
Крім того, судом першої інстанції оголошено показання свідка ОСОБА_11 , який допитаний слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України. Так, відповідно до його показань, 12.12.2019 року, він знаходився у приватному секторі, де розклеював оголошення на стовпах, біля 09-00 години він почув з одного з приватних будинків гучну сварку, жіночій голос та фразу « ОСОБА_12 , за что?», при цьому лаяла собака з іншого домоволодіння.
Звертаю увагу, що апеляційним судом здійснено неодноразові спроби виклику вказаного свідка для безпосереднього допиту, що відповідає нормам КПК України. Однак, жодної інформації про місце перебування ОСОБА_11 , який є особою, до якої застосовані заходи безпеки, його дійсних анкетних даних та підстав засекречення його анкетних даних, апеляційному суду не надано.
В ухвалі слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2020 року, підставою для допиту свідка в порядку ст. 225 КПК України вказано про виїзд свідка ОСОБА_11 до іншої країни на постійне місце проживання.
Разом з цим, відповідно до клопотання слідчого ОСОБА_13 про проведення допиту свідка у судовому засіданні зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено свідка, анкетні дані, якого згідно п. «а» ч.1 ст.2 ст. 3,4,5, п. «ж» ст. 7,15,20,22 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» від 23.12.1993 року, змінені на наступні (несправжні) анкетні дані ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На вимогу апеляційного суду, стороною обвинувачення не надано можливості допитати вказаного свідка, в тому числі із іншого приміщення із застосуванням технічних засобів.
У зв`язку із викладеним, показання вказаного свідка вважаю сумнівними та такими, що не мають доказового значення саме у навмисному вбивстві.
Фразу, яку навів свідок, окремо не можна вважати прямим доказом вини ОСОБА_5 за відсутності інших доказів. Крім того, свідок не вказав де саме відбувалась сварка, на подвір`ї чи в середині будівлі та яким чином, він за наявності лаю собаки, чітко почув фразу, яку ймовірно викрикувала літня жінка. Також зауважу, що відповідно до показань ОСОБА_5 він приїхав до бабусі біля 10-30 години, при цьому його бачила ОСОБА_6 , яка йшла до пенсійного фонду, а свідок ОСОБА_14 зазначив, що біля 09-00 години розклеював оголошення на цій вулиці.
При цьому, сам обвинувачений ОСОБА_5 повністю заперечує свою причетність до вбивства бабусі ОСОБА_10 , зазначив, що допомагав бабусі, 12.12.2019 року він до неї приїхав, привіз харчів, вона поскаржилась на те, що не працює мобільний телефон, він забрав на ремонт, вже 22.12.2019 року, він приїхав до бабусі із сім`єю та виявив, що ОСОБА_10 вбита.
Потерпілий ОСОБА_15 , який є батьком обвинуваченого вказав, що останній не міг такого вчинити з бабусею.
Інших жодних показань свідків, які б вказували на причетність ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, досліджені письмові докази, які покладені в основу вироку, вказують лише на факт протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , проте жоден досліджений письмовий доказ не вказує на причетність саме ОСОБА_5 .
Зокрема, протокол огляду місця події від 22.12.2019 року; протокол огляду трупу від 22.12.2019 року; лікарське свідоцтво про смерть від 24.12.2019 року; протоколом огляду місця події від 10.02.2020 року, де виявлено фрагмент палки, як знаряддя злочину; висновок трасологічної експертизи від 24.03.2020 року дослідження вилученої палки; висновок судової медико-криміналістичної експертизи від 09.04.2020 року; висновок судово-медичної експертизи №2272 від 21.01.2020 року, щодо тілесних ушкоджень та причини смерті ОСОБА_10 .. Вказані докази підтверджують вбивство ОСОБА_10 , однак жодним чином не вказують на причетність ОСОБА_5 .
Разом з цим, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №60 від 06 липня 2022 року, щодо причини смерті ОСОБА_10 , додаткового судово-гістологічного дослідженням виявлено: виражені автолітичні та гнильні зміни внутрішніх органів, комісія експертів приходить до висновку, що з моменту смерті до моменту первинного огляду трупу (22 грудня 2019 року о 16:57год.), пройшов термін часу в межах 6-10 діб. Більш конкретно встановити час та дату настання смерті по встановленим трупним ознакам неможливо.
Звертаю увагу, що дату смерті ОСОБА_10 встановлено з великим інтервалом, а тому без інших суміжних доказів неможливо інкримінувати точну дату та час настання смерті. Вказане свідчить про штучне встановлення, без належних доказів, дати вчинення злочину, яке співпадає з показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 про день відвідування бабусі. При цьому, інших даних, матеріали кримінального провадження не містять.
Зауважу, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2272 від 21 січня 2020 року, щодо встановлення причини смерті ОСОБА_10 , дослідженні клаптя шкіри з раною №2 лобної області ліворуч від трупа гр. ОСОБА_10 , виявлені сполуки заліза (ІІ). Виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та лівої кисті виникли від дії тупих твердих предметів з жорсткою конструкцією та поверхнею, якими могли бути молоток, сокира, дерев`яна палиця із ребрами або інші предмети володіючи аналогічними властивостями.
Вказане викликає сумнів щодо предмету злочину, а саме дерев`яної палиці, як про це зазначено в обвинувальному акті та встановлено судом першої інстанції.
Також хочу зауважити, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Однак, в порушення вказаної норми закону, суд першої інстанції, як на доведеність вини послався на показання обвинуваченого надані ним під на досудовому розслідуванні.
Крім того, суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав протокол огляду місця події від 10 лютого 2020 року та додатками до нього, об`єктом огляду якого є ділянка місцевості, яка знаходиться біля будинку АДРЕСА_1 , де було виявлено фрагмент палки, а саме знаряддя злочину.
Проте, вказаний протокол огляду, містить ознаки слідчого експерименту, зокрема під час вказаної дії ОСОБА_5 надає пояснення, відтворює хід подій та вказує на місце знаходження ймовірного знаряддя злочину, разом з цим, на час проведення вказаної дії ОСОБА_5 не перебував у статусі підозрюваного, але перебував під контролем правоохоронних органів.
Суд першої інстанції, як на доказ вини послався на інформацію електрокомунікаціних мереж, а саме довідку опрацювання технічної інформації, додатками до неї (оптичними дисками), згідно якої встановлено, що мобільний термінал та номер, належні обвинуваченому ОСОБА_5 , фіксувалися в час вчинення кримінального правопорушення на місці його вчинення.
Вважаю, що вказані дані, в даному випадку, не можуть слугувати беззаперечним фактом вини ОСОБА_5 , оскільки сам ОСОБА_5 не заперечує, що 12.12.2019 року перебував у ОСОБА_10 , проте точна дата смерті останньої не встановлена, тому, за відсутності інших доказів, не можна стверджувати поза розумним сумнівом, що саме 12.12.2019 року протиправними діями ОСОБА_5 спричинена смерть ОСОБА_10 .
Крім того, під час огляду місця події, виявлено недопалок сигарети, відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №8-126 від 27 березня 2020 року, встановлено що генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_5 не співпадають з генетичними ознаками клітин з ядрами на недопалку сигарети, крім того встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_10 , які належать особі жіночої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_10 співпадають між собою та не співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 , при цьому, вказані відомості взагалі не відображені у вироку суду першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взято до уваги одні докази і відкинув інші, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось не встановлення мотиву вчинення злочину, оскільки усі свідки та потерпілий зазначили, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 конфліктів ніколи не було, а тому є сумнівним виникнення такої особливої неприязні до бабусі, що могло потягнути за собою спричинення смерті останній. Органом досудового розслідування не зазначено та судом не встановлено чим саме викликана рапотово особиста неприязнь до ОСОБА_10 , як про це наведено в обвинувальному акті. Інших мотивів у ОСОБА_5 , для спричинення смерті ОСОБА_10 не встановлено.
Отже, ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_5 , суд першої інстанції не взяв до уваги істотні обставини кримінального правопорушення, суперечності наданих стороною обвинувачення доказів та відсутність у вказаних доказах фактів, які б прямо вказували на причетність ОСОБА_5 до вбивства ОСОБА_10 , що суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення.
Виходячи з вищенаведеного вважаю, що суд ухвалюючи за наведених обставин обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_5 порушив конституційний принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачений ч. 3 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України оскільки даний принцип передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на користь такої особи.
Таким чином, з урахуванням апеляційних доводів захисника ОСОБА_4 , враховуючи вищевикладені обставини, вважаю, що її апеляційну скаргу слід задовольнити, а вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати із закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України так як встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Суддя ОСОБА_16