Справа № 478/1331/24 Провадження № 1-в/478/376/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, громадянина України, засудженого:
- вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року, за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком у 3 роки;
- вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року та призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців;
- вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року, за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року та призначено остаточне покарання у виді 2 років 4 місяців.
У вересні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року, вироку Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року та вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 було засуджено вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року, за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком у 3 роки. Після цього, ОСОБА_4 було засуджено вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року та призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців. Пізніше, ОСОБА_4 також було засуджено вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року, за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року та призначено остаточне покарання у виді 2 років 4 місяців.
Вказаний засуджений відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)», початок строку: 15.02.2023 року, кінець строку: 15.06.2025 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання засуджений та представник ВК № 93 не з`явились, згідно поданих заяв просили суд провести розгляд подання без їх участі.
Прокурор проти задоволення подання заперечував з підстав його необгрунтованості.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом, кваліфікованого судом як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчиненого 18.04.2018 року на суму 1850,00 грн та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України було звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Також, вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом, кваліфікованим судом як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчиненого 25.05.2019 року на суму 6000,00 грн. та з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом, кваліфікованим судом як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого 16.10.2019 року на суму 1000,00 грн. та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року та призначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців.

Судом також встановлено, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 391 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково було приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року та призначено остаточне покарання у виді 2 років 4 місяців.

Встановивши наведені обставини. суд враховує наступне.

Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК України), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 1762,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2018 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, відтепер становить 1762,00 грн. (881 х 2=1762).

Як вбачається з вироку Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого 18.04.2018 року на суму 1850,00 грн, що є тим розміром вартості майна, за яке настає кримінальна відповідальність та кримінальна караність за таке діяння усунено не було.

Що стосується вироку Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року, за яким ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом, кваліфікованим судом як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчиненого 25.05.2019 року на суму 6000,00 грн. та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом, кваліфікованим судом як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого 16.10.2019 року на суму 1000,00 грн. то суд також виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 1921,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2019 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, відтепер становить 1921,00 грн. (960,5 х 2=1921).

Отже, суд також не вбачає підстав вважати, що Законом № 3886-IX було усунено караність діяння ОСОБА_4 вчинене ним 25.05.2019 року на суму 6000,00 грн.

При цьому, суд зауважує, що у Кримінальному кодексі України, саме статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Тому, суд не оцінює діяння ОСОБА_4 вчинене ним 25.05.2019 року на суму 6000,00 грн та кваліфіковане судом за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на предмет відповідності Закону України № 3886-IX.

Аналогічна ситуація вбачається з вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року, за яким ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 391 КК України, тобто цей вирок не стосується діянь відносно яких було усунено караність.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для застосування зворотної дії у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 17.12.2018 року, вироком Приморського районного суду м. Одеса від 06.02.2020 року та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5 , ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя