Справа № 646/8187/24
Провадження № 1-кп/646/1016/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Харкова кримінальне провадження № 0005042 від 09.07.2024р. відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Володимира- Волинського Волинської області, громадянина України, обіймаючого посаду стрільця-помічника гранатометника протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2024р. №78 рядового військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб, який в подальшому продовжено по теперішній час.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України рядовий ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїм військовим званням начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, рядовий ОСОБА_5 під час проходження військової служби в складі протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 17.05.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 17.05.2024, близько 1 год. 32 хв. командиром роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 , рядовому ОСОБА_5 та іншим військовослужбовцям, за місцем тимчасової дислокації роти вогневої НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в усному порядку доведене бойове розпорядження командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 №4дск від 16.05.2024, щодо відновлення втраченої позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (далі - ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») у районі АДРЕСА_2 , а саме: у складі штурмової групи з отриманням бойового розпорядження та до 04:00 17.05.2024 зосередитись у вихідному районі та чекати сигналу на початок відновлювальних дій. В подальшому, за сигналом здійснити висування з вихідного району для наступу, нанести вогневе ураження по виявленому противнику в районі ПВ «Бурий» та виконати інші завдання, передбачені зазначеним бойовим розпорядженням.

Будучи невдоволеним бойовим розпорядженням щодо відновлення втраченої ПВ «Бурий» у районі АДРЕСА_2 , рядовий ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядженні та висуватися у визначений вихідний район для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином своїми умисними діями рядовий ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, тобто, непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

10.07.2024р. між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0005042 від 09.07.2024р. укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, вчиненого за обставин, як вони викладені у обвинувальному акті, під час досудового розслідування та судового провадження щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв його розкриттю, а також зобов`язався під час судового провадження беззастережно визнати свою винуватість, щиро каятись та активно спряти розгляду кримінального провадження судом.

Сторони узгодили покарання ОСОБА_5 за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % від суми грошового забезпечення.

Прокурор у судовому засіданні підтвердив виконання обвинуваченим вищевказаних обов`язків за угодою та просив її затвердити.

Захисник також просив затвердити вищевказану угоду.

В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, не оспорював викладені у обвинувальному акті обставини, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та погодився на призначення вищевказаного узгодженого в угоді покарання.

Відповідно до вимог ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом з`ясовано наступні обставини: умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною. Будь-яких підстав вважати, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а укладення угоди не було добровільним, або обвинувачений не визнав себе винним, у суду немає.

Суд роз`яснив сторонам положення закону щодо судового провадження на підставі угоди, у томі числі, вимоги ст.ст. 473, 474, 394, 424 КПК України. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що їм зрозумілі порядок судового провадження на підставі угоди та наслідки затвердження угоди.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є громадянином України, обіймає посаду стрільця-помічника гранатометника протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем служби характеризуються позитивно, раніше не судимий.

Обставини, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та наявність статусу учасника бойових дій. Обставин, які згідно зі ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Отже, оскільки умови угоди від 10.07.2024р. про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає вимогам ст. 58, 65, 69 КК України, укладення угоди сторонами є добровільним, суд дійшов до висновку про можливість затвердження вищевказаної угоди.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази відсутні.

Оскільки остаточне узгоджене покарання ОСОБА_5 не пов`язано з позбавленням волі, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до приписів ч.1 ст. 377 КК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.100, 373, 374, 377, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 10.07.2024р. між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0005042 від 09.07.2024р. за ч.4 ст.402 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного ОСОБА_5 покарання у виді 2(двох) років позбавлення волі призначити йому покарання у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ст.72 КК України у строк призначеного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 05.06.2024р. по 31.07.2023 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

На підставі ч.1 ст. 377 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати, звільнити його з-під варти в залі судового засідання.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення (ст. 476 КПК України).

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення під з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, а саме: - обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно зі ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право на ознайомлення з матеріалами справи, з технічним записом судового засідання, з журналом судового засідання та правом подати на нього письмові зауваження, а також право подати клопотання про помилування.

Суддя ОСОБА_1