Справа № 214/9529/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду у місті Кривому Розі, кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000913 від 16.07.2024 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5

Встановив:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Від прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 так і на даний час, продовжують існувати наступні ризики, передбачені п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти правопорушення в якому обвинувачується.

Крім того, зазначив, що ризики які існували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не змінилися.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 , просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та клопотання прокурора, доходить до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В підготовчому судовому засадні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до пролежень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений зможе переховуватись від суду, оскільки він не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, тобто у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, не працевлаштований. Крім того, судом враховано, що на момент пред`явлення ОСОБА_3 підозри у вчиненні даного кримінального правопорушення, останній не працював, не мав офіційних джерел доходу, що свідчить про можливість продовження злочинної діяльності.

Також судом під час вирішення питання про доцільність обрання відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою враховано приписи ч. 1 ст.178 КПК України, а саме, репутацію обвинуваченого, його майновий стан та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується

Заперечення захисника про можливість обрання запобіжного засобу, не пов`язаного з триманням під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню, оскільки більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, та вчиняти інші кримінальні правопорушення оскільки останній не має джерел для утримання себе та міцних соціальних зв`язку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів.

Розмір застави, визначений ОСОБА_3 ухвалою суду від 28 вересня 2024 року у вигляді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 242 240 грн. залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 ( шістдесят) днів, тобто до 18.01.2025 року.

Визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 242 240 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст судового рішення складено о 10-00 год. 22.11.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1