Номер провадження: 11-сс/813/1242/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

апелянта - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000050 від 17.06.2024 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000050 від 17.06.2024 року та накладено арешт на вилучене в рамках даного кримінального провадження майно, а саме:

1.вилучені 03.07.2024 року, в ході проведення освідування особи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого вилучено:

- Спиртовий тампон зі змивами з долоні та фаланги пальців лівої руки ОСОБА_10 , який поміщено до полімерного контейнеру із червоною кришкою та запаковано до сейф-пакету НПУ INZ 2106742;

- Спиртовий тампон зі змивами з долоні та фаланги пальців правої руки ОСОБА_10 , який поміщено до полімерного контейнеру із червоною кришкою та запаковано до сейф-пакету НПУ PSP 2105039;

- Контрольний зразок, який поміщено до полімерного контейнеру із червоною кришкою та запаковано до сейф-пакету НПУ PSP 2105006.

2. вилучені 03.07.2024 року, в ході проведення обшуку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України:

- Грошові кошти в сумі 40200 (сорок тисяч 200) доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США, які вилучено в сейф-пакет НПУ PSP 2105042;

- Грошові кошти в сумі 500 доларів США купюрами номіналом 100 доларів США із номерами купюр (4G83771491B, CB13999894D, CB13999895D, KK54131972C, FB17660627D) та імітаційні грошові кошти в сумі 500 доларів США купюрами 100 доларів США із ідентичним номером купюри на кожній KB63990900I, які вилучено в сейф пакет НПУ PSP 2105040;

- 7 (сім) купюр номіналом 100 євро, 8 (вісім) купюр номіналом 50 євро, 1 (одна) купюра номіналом 10 фунтів, 1 (одна) купюра номіналом 20 євро, 110 доларів США купюрами номіналом 50,20,20,5,5,5,2,1,1,1 долар США, а також 19 (дев`ятнадцять) купюр номіналом 1000 гривень та 10 (десять) купюр номіналом 500 гривень, поміщені до сейф-пакету НПУ PSP 2105004;

- Флешка із надписом «Дипрофол Єдта» в корпусі сіро-рожевого кольору, поміщена до сейф-пакету НПУ PSP 2105007;

- Мобільний телефон торгової марки Redmi Note 8T, imei: НОМЕР_1 , із сім-картою мобільного оператора Київстар із абонентським номером НОМЕР_2 , та мобільний телефон торгової марки OnePlus Nord N1056, поміщено до сейф-пакету НПУ PSP 2105041.

3. вилучені 03.07.2024 року в ході проведення обшуку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України:

- Мобільний телефон торгової марки Redmi Note 12PRO 5G, imei 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору із чохлом у формі книжки, який поміщено до сейф-пакету НПУ PSP 2105044.

4. вилучені 03.07.2024 року в ході проведення обшуку квартири 78, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- 3500 (три тисячі п`ятсот доларів США) купюрами номіналом по 100 доларів США, та одну купюру номіналом 50 євро, вказані грошові кошти вилучено в сейф-пакет НПУ CRI 1211778.

5. вилучені 03.07.2024 року в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- 47 (сорок сім) купюр номіналом 100 доларів США, 3 (три) купюри номіналом 50 доларів США, 10 (десять) купюр номіналом 10 доларів США, 9 (дев`ять) купюр номіналом 5 доларів США, загалом 4995 доларів США, а також 2 (дві) купюри номіналом 50 євро, 2 (дві) купюри номіналом 100 євро, 5 (п`ять) купюр номіналом 10 євро, одна купюра номіналом 5 євро, загалом 355 євро, які поміщено до сейф-пакету НПУ WAR 1935768;

- 528 (чотириста двадцять вісім) купюр номіналом 1000 гривень, 1 (одна) купюра номіналом 500 гривень, загалом 528 тисяч 500 гривень, поміщено до сейф-пакету НПУ WAR 1935764.

6. вилучені 03.07.2024 року в ході проведення обшуку в кабінеті завідувача 4-го чоловічого загально психіатричного відділення ( ОСОБА_10 ) та кабінеті завідуючої лікарської частини КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2», за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Олександрівка, площа Центральна, буд № 1:

- Статистична картка на ім`я ОСОБА_12 ;

- Графік роботи відділення № 4 за червень 2024 року;

- Графік роботи відділення № 4 за липень 2024 року;

- Журнал обліку хворих у зеленій обкладинці;

- Блокнот із записами списку хворих на обкладинці якого мається надпис «Агнесті»;

- Зошит жовтого кольору із наліпкою на ньому «Журнал про ведення 5-хвилинок у відділенні від 08.05.2024»;

- Історія хвороби на ім`я ОСОБА_13 , яка була вилучена в чорний пакет та опечатаний підписами понятих;

- Грошові кошти а саме: 1 (одна) купюра номіналом 100 доларів США, 11 (одинадцять) купюр номіналом 1000 гривень, які вилучено до сейф-пакету НПУ CRI 1211780;

- Довідка на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;

- Пустий бланк-довідка з фото та підписом ОСОБА_10 , скріплений печаткою;

- Конверт із надписом «На лечения на росходы із чеками», в якому міститься грошові кошти 2600 гривень купюрами номіналом 500 та 200 гривень; Довідка до акту огляду медико-соціальної експертною комісією на ім`я ОСОБА_16 , згорток білого кольору із надписом «Степанов», в якому містяться грошові кошти в сумі 9500 гривень купюрами номіналом 500 гривень, згорток білого кольору із грошовими коштами 2500 гривень купюрами номіналом 500 гривень, файл в якому міститься 2 грошові купюри номіналом 500 гривень, 24 купюри номіналом 200 гривень та дві купюри номіналом 100 гривень, всього грошових коштів 6000 гривень та чорнові записи, коробка з під ліків «CLOPISOL», в якій знаходяться грошові кошти 2 купюри номіналом 500 гривень та 26 купюр номіналом 200 гривень, 1 купюра номіналом 100 гривень та 5 купюр номіналом 20 гривень, всього грошових коштів 6400 гривень, вказані предмети запаковані до сейф-пакету WAR 1935767.

- Сводка хворих з січня по теперішній час у папці жовтого кольору;

- Папку голубого кольору, в якій міститься 11 папок із загальним станом хворих;

- Перелік осіб які перебували на лікуванні в медичному закладі;

- Графік чергування лікарів за 2024 рік;

- Копія рішення Одеської міської ради;

- Графік чергувань по відділенням за 2024 рік;

- Три списки на аванс працівників адмінперсоналу за червень, травень, квітень 2024 року;

- Розрахункові листи за березень, лютий, січень 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , а також ОСОБА_7 , кожен окремо звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти.

Адвокат ОСОБА_8 стверджує, що ухвала слідчого судді прийнята з істотним порушенням вимог матеріального права, та посилається на наступне:

- слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що вилучені в робочому кабінеті ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 37000 доларів США належать ОСОБА_10 , оскільки зазначені кошти належать ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою ОСОБА_10 та не має жодного відношення до кримінального провадження. Факт належності останній грошових коштів підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: відомостями про банківські перекази, договором купівлі-продажу автомобіля. Вказані грошові кошти передавалися на зберігання ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту грошових коштів у сумі 37000 доларів США, вилучених в ході проведення обшуку ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі посилається на наступне:

- слідчий суддя зробив помилковий висновок, що вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ), грошові кошти у сумі 500000 гривень та 2000 доларів США належать ОСОБА_10 , оскільки зазначені грошові кошти належать йому та він передав їх на зберігання своїй сестрі ОСОБА_19 , яка є дружиною ОСОБА_10 . Звертає увагу, що він, як власник грошових коштів, не має відношення до кримінального провадження;

- звертає увагу, що факт належності зазначених грошових коштів саме йому підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: розпискою від 07.06.2024 року, згідно якої ОСОБА_7 передав на зберігання своїй сестрі ОСОБА_19 грошові кошти в розмірі 500000 гривень та 2000 доларів США, за умови повернення за першою вимогою.

ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту грошових коштів у сумі 500000 гривень та 2000 доларів США.

Апеляційний розгляд проведено без участі адвоката ОСОБА_8 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду не подавала.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності адвоката.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг щодо незаконності ухвали слідчого судді; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до положень п.п. 2,3 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого/прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Перевіривши матеріали судового провадження, колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дотримався вимог вищевказаних положень КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як убачається з матеріалів судової справи СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000050 від 17.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, в рамках якого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

З обставин викладених у клопотанні вбачається, що 03.07.2024 року, під час затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та проведених в цей же день обшуків за місцем мешкання та місцем роботи останніх, були вилучені вказані у клопотанні речі, предмети та грошові кошти, які мають значення для кримінального провадження.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно з метою збереження речових доказів та забезпечення можливої конфіскації.

24.07.2024 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, в тому числі на грошові кошти у розмірі 37000 доларів США, вилучені в ході проведення обшуку ОСОБА_10 на підставі ч.3 ст.208 КПК України, а також на грошові кошти в розмірі 500000 гривень та 2000 доларів США, вилучені в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що, зокрема, частина грошових коштів є предметом злочину, а на іншу частину грошових коштів арешт накладається з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, яке може бути призначене за вироком суду.

Доводи апелянтів щодо належності грошових коштів у розмірі 37000 доларів США ОСОБА_9 , а також належності грошових коштів у розмірі 500000 гривень та 2000 доларів США ОСОБА_7 , які останні, за їх версією передали на зберігання ОСОБА_10 та його дружині ОСОБА_19 , відповідно, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі обставини потребують ретельної додаткової перевірки в ході досудового розслідування.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність на даній стадії досудового розслідування достатніх підстав для накладення арешту на майно.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин злочину, з наявністю всіх його складових елементів, чи його не доведення, має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження, ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності на вилучені речі завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника, апеляційним судом також не встановлено та апелянтами не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу апелянтів, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено під час досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а власник цього майна або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК, у разі встановлення відсутності подальших підстав для арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на вищевказані грошові кошти, що буде слугувати меті забезпечення можливої конфіскації, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянтів щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000050 від 17.06.2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4