ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3301/24 (1-кс/639/754/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/733/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: інші скарги
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі в залі суду у м. Харків провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 червня 2024 року,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 про відмову у задоволенні клопотання про повідомлення ФОП ОСОБА_8 про підозру у кримінальному провадженні №0000283 від 23.08.2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що заявником фактично оскаржується не бездіяльність дізнавача, а його рішення, прийняте за результатами розгляду клопотання, що стосується повідомлення певній особі про підозру.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що до слідчого судді може бути оскаржене рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Однак, така процесуальна дія як повідомлення певній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не є слідчою дією в розумінні вимог КПК України, тому процесуальне рішення, яким відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої, не може бути оскарженим до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Можливість оскарження такого рішення на досудовому провадженні не передбачена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та направити матеріали провадження до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що слідчий судді дійшов помилкового висновку про те, що така процесуальна дія як повідомлення певній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не може бути оскарженим до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Вважає, що її скарга на постанову дізнавача мала бути розглянута слідчим суддею по суті.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор та заявниця ОСОБА_6 , не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи стислі строки, регламентовані ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, які була належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду, так як, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, ці обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Це положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Процесуальна можливість подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачена ст.303 КПК України.

Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним.

З огляду на це, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, рішення чи дії слідчого прокурора, а лише перелік яких та строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Як об`єктивно вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 , поданої нею до слідчого судді, вона не містить відомостей про оскарження дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування відповідно до ч.1 ст.303 КПК України та не містить жодних вимог, які відносяться до компетенції слідчого судді та мають бути ним розглянуті.

Між тим, особа, яка вважає її права порушеними, повинна довести ці обставини і звернутись за захистом порушених прав у спосіб, визначений законодавством саме для цих обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що процесуальних підстав, передбачених ст.303 КПК країни, в скарзі не зазначено, а тому, погоджується з висновками суду першої інстанції, що обумовлює процесуальну необхідність щодо відмови в задоволенні апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі подання нею нової скарги, належить чітко конкретизувати процесуальні підстави, які обумовлюють необхідність, з точки зору заявника, для оскарження дій або бездіяльності слідчого або прокурора, в порядку ст. 303 КПК України, у зв`язку з чим, колегія суддів зазначила зміст частини першої статті 303 КПК України в своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що доводи скарги ОСОБА_6 не узгоджуються з положеннями частини першої статті 303 КПК України та можливістю прийняття слідчим суддею рішення за даною скаргою відповідно до частини другої статті 307 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за скаргою.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 із наведених в ухвалі підстав, суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження по вказаній скарзі, з огляду на те, що доводи, фактично наведені у скарзі, не відносяться до предмета розгляду слідчим суддею в порядку судового контролю під час досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 червня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: