Провадження №: 1-кс/755/2462/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 26.02.2024 року про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 26.02.2024 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-? КК України про арешт майна.

Клопотанням обґрунтоване тим, що Головне управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000057, у ході якого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Сімферополя, Автономної Республіки Крим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 12.02.2024 виник злочинний умисел на здійснення колабораційної діяльності, шляхом добровільного зайняття посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному представниками держави-агресора РФ на тимчасово окупованій території АР Крим.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим за адресою: АДРЕСА_1 , за його добровільної згоди, 12.02.2024 на підставі (мовою оригіналу) «Постановление Председателя Совета министров Республики Крым от 12 февраля 2024 года № 2085-2/24 «Об Уполномоченном по правам человека в Республике Крым», був призначений на посаду «Уполномоченного по правам человека в Республике Крым», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у вищевказаному незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Перебуваючи на вищевказаній посаді, ОСОБА_4 виконує рішення щодо організації роботи т.зв. «аппарата Уполномоченного по правам человека в республике Крым», шляхом здійснення керівництва виконавчим органом на засадах єдиноначальності, внаслідок чого він несе персональну відповідальність за виконання завдань і здійснення функцій вказаного органу; підписує від імені органу накази, розпорядження, договори, угоди, контракти, та інші документи; призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату, виконує інші, покладені на нього функції.

Вказане свідчить, що до повноважень ОСОБА_4 належить виконання організаційно-розпорядчих та господарсько-адміністративних функцій.

Із огляду на зазначене, ОСОБА_4 , зайнявши посаду т.зв. «Уполномоченного по правам человека в республике Крым», перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим здійснює організаційно-розпорядчі та господарсько-адміністративні функції вищевказаного органу, діяльність якого спрямована на реалізацію окупаційної політики держави-агресора РФ на тимчасово окупованій території АР Крим, на шкоду державним інтересам України.

04.06.2024 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-? КК України.

Оскільки підозрюваний перебуває на ТОТ АР Крим 06.06.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про його виклик на 10.06.2024, 11.06.2024, 12.06.2024 опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 115 ( 7775 ) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, повідомлення про підозру з повісткою про виклик ОСОБА_4 надіслано йому на поштову електронну скриньку: «ІНФОРМАЦІЯ_2 », що відповідно до протоколу огляду речей та документів належить ОСОБА_4 .

Згідно даних реєстрів громадянину України ОСОБА_4 на праві власності належить транспортний засіб марки «Volkswagen» модель «Touareg» д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Також указано, що з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду додаткового покарання.

Слідчий у судове засідання не з`явився, клопотав про задоволення клопотання у його відсутність.

Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України - слідче управління ІНФОРМАЦІЯ_3 розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно норми ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, п.1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, ч.2 ст.64-? КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Частиною 10 ст.170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: транспортний засіб марки «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг, вчиняти реєстраційні дії стосовно транспортних засобів - відчуження майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5