ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2996/24 Справа № 186/1394/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Першотравенську, Дніпропетровської області, освіта середня, неодруженого, маючого на утриманні сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого гірником на допоміжних роботах в шахтах ВСП "Шахта "Степова" ШУ "Першотравенське" ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля", зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога неперебувачого, раніше судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 09 жотвня 2024 з визначенням застави у розмірі 242 240 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначає, що оскільки головуючий в даному кримінальному провадженні - суддя ОСОБА_1 , перебувала у щорічній відпустці з 01 липня 2024 року по 26 серпня 2024 року, тобто судом, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , неможливо було розглянути питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку, то строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Вказує, що на даний час ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наявні при обранні запобіжного заходу не змінилися. Доводи прокурора, викладені в клопотанні, є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують. Кримінальне провадження надійшло в провадження суду 20 вересня 2023 року, розгляд його потребує додаткового часу, тому строк тримання під вартою обвинуваченому слід продовжити. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Також зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, має міцні соціальні зв`язки на території м. Першотравенська, Синельниківського району, Дніпропетровської області, є працездатним, працює, за місцем роботи позитивно характеризується, неодружений, має на утриманні дитину, не є особою з інвалідністю, неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у період іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про те, що, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому вказані підстави виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів.

Також вказує, що враховуючи майновий стан обвинуваченого, який працевлаштований, має легальне джерело доходу, дані про його особу, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та у даному випадку буде цілком достатньою та перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від органів досудового розслідування та суду або іншим чином порушувати процесуальну поведінку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 121 120 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відсутні докази на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у своєму клопотанні.

Зазначає, що кваліфікація ді обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України є завищеною.

Вказує, що визначений розмір застави є непосильним.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися;

- нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Першотравеньского міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000295 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На думку апеляційного суду, правильним є висновок суду про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, має міцні соціальні зв`язки на території м. Першотравенська, Синельниківського району, Дніпропетровської області, є працездатним, працює, за місцем роботи позитивно характеризується, неодружений, має на утриманні дитину, не є особою з інвалідністю, неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у період іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про те, що, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому вказані підстави виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 КК України є завищеною не входить до предмету розгляду в даному кримінальному провадженні з огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом».

Що стосується визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів працездатних осіб, а саме в сумі 242 240 гривень, то такий розмір в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченої не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

З огляду на викладене колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі зможе стримати обвинуваченого від реалізації ризиків з числа встановлених ст. 177 КПК України, а підстав для її зменшення не вбачає.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4