Справа № 383/641/19
Номер провадження 1-в/383/72/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

начальника Кропивницького РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області подання Кропивницького РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, освіта базова загальна середня, не військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого,-

про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник Кропивницького РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_3 , звернувся до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до вимог закону у частині вирішення питання про звільнення від призначеного судом покарання за діяння, карність якого законом усунена відносно засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_5 ..

На обґрунтування клопотання зазначено, що з 16.11.2022 року засуджений ОСОБА_5 відповідно до вироку Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2022 року відбуває покарання за діяння, караність якого усунена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09.08.2024 року.

З метою вирішення питання правильності виконання вироку, звернулися з поданням в якому просять суд звільнити засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2022 року покарання за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки загальна сума завданої матеріальної шкоди відповідно до зазначеного вироку становить 1252,10 грн тобто станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні начальник Кропивницького РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_3 подання підтримав та просив суд його задовольнити з підстав зазначених у поданні.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подання не заперечив.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень проти задоволення подання до суду від нього не надходило, тому враховуючи те, що питання, яке ставиться на розгляд суду не погіршує становища засудженого, суд вважає можливим розглянути подання без його участі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи №43/2022 року, суд вважає подання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 13 ч.1 ст.537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд відповідно до ч.2 ст.539 цього Кодексу має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч.2, 3 ст.74 КК України.

Згідно ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.3 КК України визначено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права, при цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно вимог ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Вказаним Законом внесені зміни, зокрема, до ст.51 КУпАП, згідно з якими, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата такого майна, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до ст. 51 КУпАП (в редакції Закону №3886-IX) крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом вищезазначених норм, зміни до законодавства, внесені Законом № 3886-IX, призвели до часткової декриміналізації діянь, зокрема передбачених ст.185 КК України, оскільки скасовують кримінальну відповідальність у разі заподіяння внаслідок правопорушення меншої матеріальної шкоди у вигляді вартості викраденого майна, ніж встановлено верхньою межею диспозиції ч.2 ст.51 КУпАП в розмірі 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексуУкраїни якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Вирок набрав законної сили 17.12.2022 року.

Відповідно до вироку ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, в квітні 2019 року на загальну суму 1252,10 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2019 року в сумі 1921,00 грн.

Отже, податкова соціальна пільга у 2019 році складає 960,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону №3886-IX, ст.5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2019 році, якщо вартість майна становить більше 1921,00 грн. (960,50х2=1921,00).

Водночас, як зазначалось вище, вартість майна, за викрадення якого ОСОБА_5 засуджений вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2022 року, в загальному становить 1252,10 грн., тобто менше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який встановлено на момент вчинення відповідного діяння.

Таким чином, зважаючи на те, що Закон №3886-IX поліпшує становище засудженого, оскільки усуває караність вчиненого ним діяння, суд вважає вказаний закон таким, що має зворотну дію у часі та підлягає застосуванню у порядку, передбаченому ч.2 ст.74 КК України.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності вчиненого ним діяння.

Керуючись ст.ст. 3-5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного йому вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.11.2022 року у справі №383/641/19, у зв`язку з усуненням караності вчиненого ним діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 29.11.2024 року о 08 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1