УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання прокурора ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, заявленого воб`єднаному кримінальному провадженні № 201/12184/21 (провадження № 1-кп/201/196/2024), відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000853, № 0000043, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 , приблизно наприкінці вересня 2021 року близько о 12.00 годині, більш точної дати та часу встановити в ході досудового розслідування не вдалось можливим, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, переслідуючи корисливу мету, зустрів раніше знайомого ОСОБА_6 , в руці якого знаходився мобільний телефон марки «MAXVI X850».

Після чого, реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом повторно, ОСОБА_4 , повідомивши ОСОБА_6 неправдиві відомості про те. що він являється співробітником поліції, тобто самовільно присвоїв собі владні повноваження працівника поліції, та про необхідність проведення перевірки його мобільного телефону на предмет крадіжки, попросив у нього для перевірки у тимчасове користування мобільний телефон «MAXVI X850» вартістю 400 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_6 , пообіцявши повернути після перевірки, заздалегідь не маючи наміру його насправді повертати, на що ОСОБА_6 , будучи впевненим в правомірності дій ОСОБА_7 та введеним в оману про його справжні наміри, добровільно передав ОСОБА_4 мобільний телефон марки «MAXVI Х850».

Після чого ОСОБА_4 , отримавши у володіння мобільний телефон марки «MAXVI X850», заздалегідь маючи намір його не повертати, залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом з мобільним телефоном, та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 400 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно та у самовільному присвоєнні владних повноважень, поєднаного із вчиненням суспільно небезпечного діяння, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 03 жовтня 2021 року близько о 13.00 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, переслідуючи корисливу мету, зустрів раніше не знайомого ОСОБА_8 , в руці якого знаходився мобільний телефон марки «Huawei Nova lite 2017 SLA-L22 DualDim Black». Після чого, реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, ОСОБА_4 , повідомивши ОСОБА_8 неправдиві відомості про те, що він являється співробітником поліції, тобто самовільно присвоїв собі владні повноваження працівника поліції, та про необхідність проведення перевірки його мобільного телефону на предмет крадіжки, попросив у нього для перевірки у тимчасове користування мобільний телефон «Huawei Nova lite 2017 SLA-L22 DualDim Black» вартістю 1300 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_8 , пообіцявши повернути після перевірки, заздалегідь не маючи наміру його насправді повертати, на що ОСОБА_8 , будучи впевненим в правомірності дій ОСОБА_4 та введеним в оману про його справжні наміри, добровільно передав ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Huawei Nova lite 2017 SLA-L22 DualDim Black».

Після чого ОСОБА_4 , отримавши у володіння мобільний телефон марки «Huawei Nova lite 2017 SLA-L22 DualDim Black», заздалегідь маючи намір його не повертати, залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом з мобільним телефоном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 1300 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно та у самовільному присвоєнні владних повноважень, поєднаного із вчиненням суспільно небезпечного діяння, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 , приблизно на початку жовтня 2021 року близько о 13.00 годині, більш точної дати та часу встановити в ході досудового розслідування не вдалось можливим, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 . маючи намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, переслідуючи корисливу мету, зустрів раніше не знайомого ОСОБА_9 , в руці якого знаходився мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 4A». Після чого, реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, ОСОБА_4 , повідомивши ОСОБА_9 неправдиві відомості про те, що він являється співробітником поліції, тобто самовільно присвоїв собі владні повноваження працівника поліції, та про необхідність проведення перевірки його мобільного телефону на предмет крадіжки, попросив у нього для перевірки у тимчасове користування мобільний телефон «Xiomi Redmi 4A» вартістю 1350 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_9 , пообіцявши повернути після перевірки, заздалегідь не маючи наміру його насправді повертати, на що ОСОБА_9 будучи впевненим в правомірності дій ОСОБА_4 та введеним в оману про його справжні наміри, добровільно передав ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 4A».

Після чого ОСОБА_7 , отримавши у володіння мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 4A», заздалегідь маючи намір його не повертати, залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом з мобільним телефоном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1350 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно та у самовільному присвоєнні владних повноважень, поєднаного із вчиненням суспільно небезпечного діяння, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, за епізодами злочинної діяльності стосовно потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно до обвинувального акта відбулись наприкінці вересня 2021 року, 03 жовтня 2021 року та на початку жовтня 2021 року відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора.

Розглядаючи питання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за епізодами злочинної діяльності стосовно потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно до обвинувального акта відбулись наприкінці вересня 2021 року, 03 жовтня 2021 року та на початку жовтня 2021 року відповідно, суд виходить з наступного.

Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна», згідно яких частиною 1 передбачена адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також згідно частини 2 - за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначила, що статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 НМ. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 2270,00 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2021 рік становить 1135,00 грн, а два неоподатковуваних мінімуми становить 2270,00 грн.

Отже, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) є кримінально караним діянням, якщо вартість майна на момент вчинення правопорушення, становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2021 році становило 2270,00 грн.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , зокрема, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, при цьому вартість майна, яким заволодів обвинувачений складає: 400,00 гривень, 1300,00 гривень та 1350,00 гривень відповідно.

При цьому суд бере до уваги приписи ч. 1 ст. 5 КК України, якими визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, або частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Вказане відповідає висновкам, зробленим Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21, відповідно до яких, Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Таким чином, у зв`язку із декриміналізацією діянь, вчинених до набрання чинності Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, зокрема у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , кваліфікованого за ч. 2 ст. 190 КК України, та вартістю майна, яким заволодів ОСОБА_4 , що складає 400,00 гривень, 1300,00 гривень та 1350,00 гривень відповідно, в даному випадку наявні підстави для закриття кримінального провадження відповідно до пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України за епізодами злочинної діяльності стосовно потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно до обвинувального акта відбулись наприкінці вересня 2021 року, 03 жовтня 2021 року та на початку жовтня 2021 року відповідно.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України, з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України за вищевказаними епізодами злочинної діяльності підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 369-372, 376, 479-2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, заявленого у об`єднаному кримінальному провадженні № 201/12184/21 (провадження № 1-кп/201/196/2024) задовольнити.

Кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000853, № 0000043, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України - закрити в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, за епізодами злочинної діяльності стосовно потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відповідно до обвинувального акта відбулись наприкінці вересня 2021 року, 03 жовтня 2021 року та на початку жовтня 2021 року відповідно, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений о 14.30 годині 12 листопада 2024 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1