Справа №461/6395/24
Провадження №1-кп/461/613/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2024 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002130, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , невійськовозобов`язаного за станом здоров`я, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 13.06.2024 приблизно о 15.00 год. перебуваючи поблизу будинку №10 по вулиці Богдана Хмельницького у м. Львові , знайшов платіжну картку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» (з безконтактною технологією проведення платежів), яку було попередньо викрадено у її власника ОСОБА_6 , та яка у відповідності до норм ст.1 Закону України «Про інформацію», п.1, 3 ст.36 Закону України «Про платіжні послуги», ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку. Після чого, ОСОБА_3 , усвідомивши, що виявлена картка належить іншій особі, маючи злочинний умисел на привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, привласним вказану банківську картку та з метою подальшого викрадення з неї коштів, заховав у кишеню свого одягу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Пояснив, що дійсно за вказаних обставин, місця та часу вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, запевнив, що зробив для себе правильні висновки і не допустить подібних дій у майбутньому. Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст.349 КПК України йому зрозумілий.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Від потерпілого ОСОБА_6 надійшла письмова заява про судовий розгляд даного кримінального провадження у його відсутності, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України, оскільки він вчинив привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.357 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, незадовільний стан здоров`я - епілепсія, псоріаз, не перебуває на обліках у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога,має визначене місце проживання, з середньою освітою, офіційно не працює, підробляє екскурсоводом, розлучений, має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який залишився проживати з матір`ю.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію сторони обвинувачення, враховуючи, що за приписами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.

Процесуальні витрати в межах кримінального провадження відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_3 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень в дохід держави.

Речові докази:

- DVD-R диск, із відеозаписом з місця події, згідно постанови про визнання предмета речовим доказом від 09.07.2024, який прилучено до матеріалів кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1