ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2484/24 Справа № 195/1095/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000228 від 26 травня 2020 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Долинське Томаківського району Дніпропетровської області, громадянин України, який зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, у невідомої особи придбав ручний протитанковий гранатомет (РПГ-22) та в подальшому переніс для зберігання за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, звернув зазначені боєприпаси у своє володіння, чим вчинив придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Після чого, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, маючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, реалізовуючи виниклий умисел, направлений на зберігання вибухових пристроїв, переніс, зберігаючи при собі, ручний протитанковий гранатомет (РПГ-22) до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де заховав вибуховий пристрій у господарській споруді, чим вчинив носіння і зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення працівниками поліції, в ході проведення санкціонованого обшуку, що мав місце 26.05.2020 року.

Відповідно до висновку експерта № 19/104-11/1/164 від 04.06.2020 року представлений на дослідження предмет є реактивною протитанковою гранатою РПГ-22, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії боєприпасів та придатна для здійснення вибуху.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та, повторно дослідивши докази у кримінальному провадженні, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, від відбування якого обвинуваченого звільнити на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 , які засвідчили відсутність сторонніх осіб на території домоволодіння останнього, а також вказали на те, що окрім обвинуваченого жодна особа, яка мешкає у цьому домоволодінні, не володіє знаннями щодо поводження зі зброєю та не уявляє зовнішній вигляд гранатомету. Більш того, обвинувачений у суді вказав на те, що за необхідності його роздобув би.

Окрім наведеного, прокурор вважає, що суд не врахував показань співробітників поліції, які засвідчили як факт виявлення гранатомету, так і законність самого обшуку.

На переконання прокурора, суд однобічно оцінив докази у кримінальному провадженні, внаслідок чого дійшов безпідставного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 . Прокурор вважає винуватість обвинуваченого доведеною та при цьому вказує на можливість призначення йому покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції посилався на недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що є підставою для виправдання особи за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Обґрунтовуючи наведені висновки, суд керувався тим, що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Так, суд першої інстанції посилався на те, що обвинувачення ґрунтується лише на тому, що гранатомет був виявлений в сараї на подвір`ї будинку, де проживає ОСОБА_8 з сім`єю.

Між тим, ОСОБА_8 своєї вини не визнав, а інкримінований в обвинуваченні факт придбання у невідомої особи та перенесення до себе додому ручного протитанкового гранатомету (РПГ-22) не було підтверджено жодним доказом.

Суд зауважив, що матеріали кримінального провадження не містять даних про те, чи є на упаковці з гранатомету або на самому гранатометі чиїсь відбитки пальців рук, зокрема, пальців рук ОСОБА_8 . В протоколі обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 не зазначено, чи вилучалися в ході обшуку відбитки пальців рук.

При цьому, до господарської будівлі, де був знайдений гранатомет, - вільний доступ: будівля не зачиняється на замок; подвір`я огороджене невеличким парканом, який не є перешкодою для сторонніх осіб. Окрім того, ОСОБА_8 не єдина доросла людина, яка проживає за даною адресою.

З урахуванням наведених обставин, на думку суду, не доведено, що тільки ОСОБА_8 мав можливість помістити протитанковий гранатомет до зазначеної господарської споруди.

Також, під час досудового розслідування не встановлено та в обвинувальному акті не зазначено, який міг бути мотив і мета ОСОБА_8 в придбанні та зберіганні протитанкового гранатомету.

Перевіривши матеріали провадження та повторно частково дослідивши докази у кримінальному провадженні, колегія суддів з наведеними висновками суду погоджується.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в якості доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, стороною обвинувачення було надано, а судом досліджено:

- постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 26 травня 2020 року, відповідно до якої з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000196 від 28.04.2019 до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000228 від 26.05.2020 виділено матеріали за фактом незаконного зберігання РПГ-22 за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.10-11);

- ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року про надання дозволу на обшук домоволодіння, житлових, господарських споруд і будівель, що перебувають у власності ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.12);

- протокол обшуку від 26 травня 2020 року з відеозаписом до нього, якими зафіксовано обшук будинку, господарських споруд і будівель, що перебувають у користуванні ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами обшуку виявлено та вилучено поліетиленову пляшку, об`ємом 600 гр, мобільні телефони у кількості 5 штук, предмет зовні схожий на РПГ-22, (т.1 а.с.13-15);

- протокол огляду від 26 травня 2020 року, яким зафіксовано огляд двох спецпакетів з номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , під час огляду з кожного пакету вилучено по одному флешносію Kingston, об`ємом 16 Gb, які поміщені до одного паперового конверту (т.1 а.с.32-36);

- висновок експерта № 19/104-11/1/164 від 04 червня 2020 року, згідно з яким представлений на дослідження предмет є реактивною протитанковою гранатою РПГ-22, промислового виготовлення, яка відноситься до категорії боєприпасів. Реактивна протитанкова граната РПГ-22 придатна для здійснення вибуху (т.1 а.с.81-90).

Разом із цим, під час судового розгляду судом досліджено показання:

- обвинуваченого, який свою вину не визнав, належність йому гранатомету заперечував та вказав на те, що проживає разом з родиною, а до сараю, де вони тримають курей, доступ вільний та двері не зачиняються;

- свідка ОСОБА_10 - дружини обвинуваченого, яка підтвердила надані обвинуваченим показання, а також засвідчила, що напередодні обшуку ввечері, коли вони збирали яйця, в сараї сторонніх речей не було, а під час обшуку відбитки пальців не вилучали;

- свідка ОСОБА_14 - тещі обвинуваченого, яка також засвідчила, що доступ до сараю вільний, а напередодні ввечері, коли вони збирали яйця, жодних сторонніх предметів, які неможливо було не побачити через те, що приміщення невелике, не було;

- свідка ОСОБА_15 - заступника начальника сектору КП ВП № 3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, який вказав на те, що в 2020 році, точної дати не пам`ятає, проводилося досудове розслідування за фактом крадіжки добрива в межах якого було встановлено, що ОСОБА_8 може бути до цього причетний. На підставі ухвали слідчого судді був проведений обшук домоволодіння, де проживав з сім`єю ОСОБА_8 , під час якого на подвір`ї знайшли картонні коробки з печатками агропідприємства, де були викрадені добрива, а в сараї упакований гранатомет, цілісність упакування якого порушена не була;

- свідка ОСОБА_16 - начальника сектору КП ВП № 3 Нікопольського РУПВ, який вказав на те, що у 2020 році приймав участь в обшуку домоволодіння, яке перебуває у користуванні ОСОБА_8 . В ході обшуку в господарчій будівлі (сараї) був знайдений предмет в зеленому пакеті, схожий на гранатомет;

- свідка ОСОБА_17 - начальника сектору дізнання ВП № 3 Нікопольського РУП, який надав показання аналогічним за змістом тим, що надані свідком ОСОБА_15 ..

На переконання колегії суддів, цим доказам була надана належна оцінка.

Так, колегія суддів погоджується з тим, що показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 об`єктивно підтверджується, що до господарської будівлі, де був знайдений гранатомет, вільний доступ, вона не зачиняється на замок, а подвір`я огороджене невеличким парканом, який не є перешкодою для сторонніх осіб. Зазначені обставини, крім іншого, узгоджуються й з відеозаписом обшуку.

Поряд із цим, з наданих свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_14 вбачається, що напередодні обушку жодних сторонніх речей у цій будівлі не було.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з тим, що стороною обвинувачення не доведено, що тільки ОСОБА_8 мав можливість помістити протитанковий гранатомет до зазначеної господарської будівлі.

Вирішуючи питання обґрунтованості надання судом переваги показанням обвинуваченого та свідків, колегія суддів керується тим, що жодні інші докази, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до злочину, матеріали провадження не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час досудового розслідування не було здобуто доказів, які б вказували на те, що ручний протитанковий гранатомет (РПГ-22) придбав саме обвинувачений. З матеріалів провадження вбачається, що особу, яка здійснила такий продаж, а також зв`язки обвинуваченого з нею, встановлено не було.

Поряд із цим, в матеріалах провадження відсутні також й інші відомості, які б доводили ці обставини, зокрема відбитки пальців рук на упаковці з гранатомету, цілісність якої зі слів працівників поліції не була порушена.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим.

На переконання колегії суддів, суд навів у вироку переконливі мотиви та підстави виправдання обвинуваченого, які колегія суддів вважає цілком обґрунтованими.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Зі змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини вбачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, крім іншого, повинен вирішити: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є законними, а необхідність виправдання останнього за цих обставин обґрунтованим, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, згідно з якими виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_8 апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з належним дотриманням вимог ст. ст. 22, 94, 370, 373 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з викладених у ній мотивів та вважає за необхідне вирок залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4