Справа № 132/3423/24
Провадження №11-кп/801/1255/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2024 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Печера Тульчинського району Вінницької області, громадянину України, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 307 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 01 листопада 2024 року до 30 грудня 2024 року, без визначення розміру застави. Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби за місцем проживання та визначення розміру застави.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції установив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України. Кримінальне провадження ще не завершене, відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою, під час розгляду клопотання надано не було, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутність офіційного місця роботи доводять, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_8 був збут незаконно виготовлених ним психотропних речовин, тому наявний ризик того, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також співставлення можливих негативних наслідків із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що ризик переховуватись від суду є достатньо високим.

Суду не були надані докази, які б свідчили про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зникли, тому суд прийшов до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто з 01 листопада 2024 року до 30 грудня 2024 року, без визначення розміру застави.

Розглядаючи можливість змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби за місцем проживання та визначення розміру застави, суд вважав вказані запобіжні заходи такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та гарантувати запобігання ризикам у даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 та постановити нову, якою клопотання прокурора задовільнити частково та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції необґрунтована, невмотивована, постановлена з порушенням КПК, а тому підлягає скасуванню. Судом не враховано особу обвинуваченого, який має стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні 4 -х неповнолітніх дітей, раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Прокурором не доведено необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу, не надано жодного доказу, що підтверджує вказані в клопотанні ризики. Також захисник вважає, що відсутній ризик знищення та переховування речових доказів, оскільки на даний час досудове слідство завершено і всі докази зібрані.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з підстав наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, пояснення учасників, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вимог кримінального процесуального закону та достатньо обґрунтував своє рішення.

Апеляційний суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Разом з тим, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З матеріалів судового провадження встановлено, що Калинівським районним судом Вінницької області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000705 від 05.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч.3 ст. 307 КК України.

Судом першої інстанції установлено, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, а тому існує необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без визначення застави.

З такими висновками місцевого суду апеляційний суд погоджується, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає доведеними прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує; незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ніде не працює, а інкриміноване правопорушення було вчинено з корисливих мотивів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема вільно спілкуватися з іншими обвинуваченими тощо.

Доводи сторони захисту про відсутність вказаних ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому хоч і захисник викладає доводи щодо відсутності продовження існування ризиків, однак вказує про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що свідчить про те, що захисник фактично погоджується з існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Водночас доводи захисника про те, що судом безпідставно встановлено ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки досудове розслідування в даній справі повністю закінчене, всі письмові матеріали і речові докази знаходяться у прокурора, на переконання апеляційного суду, не є підставою для скасування ухвали суду.

У даному разі відсутність вказаного ризику не спростовує наявності інших ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК, які обґрунтовують необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 стійких соціальних зав`язків, постійного місця проживання, відсутність судимостей колегія суддів бере до уваги, однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливим, що могло б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення, а тому вони не можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 дій, однак, згідно з обвинуваченням, вони не стали для нього стримуючим фактором.

Зрештою, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.199 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу та належним чином умотивував свої висновки щодо відсутності підстав для визначення розміру застави відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК.

Ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4