справа № 361/5082/23
провадження № 1-кп/361/586/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальних провадженнях № 0001943 від 08.06.2023, № 0001942 від 08.06.2023 та № 0000627 від 07.06.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лубни Полтавської області, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта середня, військовослужбовця строкової служби, стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, зі слів має двох малолітніх дітей 2013 та 2018 року народження, раніше неодноразово судимого, останній раз 09.07.2024 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 07.06.2023 о 10 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу футбольного поля, звернув увагу на портфель який лежав на штучному покритті поля та на якому знаходився мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03s», котрий належить ОСОБА_7 , де у ОСОБА_4 виник кримінальний противоправний умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

У подальшому того ж дня, приблизно о 10 годині 20 хвилин, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника та очевидців, перебуваючи за вказаною вище адресою, а саме: АДРЕСА_3 , поблизу футбольного поля, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03s» який знаходився в портфелі та лежав на штучному покритті поля вартістю 4 801 гривень 65 копійок, після чого ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 4 801 гривня 65 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Окрім того, ОСОБА_4 07.06.2023 о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , поблизу футбольного поля, звернув увагу на портфель який лежав на штучному покритті поля та на якому знаходився мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», котрий належить ОСОБА_6 , де в останнього повторно виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

У подальшому того ж дня, приблизно о 15 годині 10 хвилин, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, в умовах воєнного стану з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю власника та очевидців, перебуваючи за вказаною вище адресою, а саме: АДРЕСА_4 , поблизу футбольного поля, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», який знаходився на портфелі та лежав на штучному покритті поля вартістю 5 750 гривень 00 копійок, після чого ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 5 750 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім того, 07.06.2023 о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , поблизу зупинки громадського транспортного засобу, звернув свою увагу на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A70», котрий належить ОСОБА_8 , та в цей час в останнього повторно виник злочинний та протиправний умисел направлений протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману.

Того ж дня, а саме 07.06.2023 приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитися за адресою: АДРЕСА_5 , поблизу зупинки громадського транспортного засобу, реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, підійшов до ОСОБА_8 та, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та їх наслідки, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, звернувся до останнього з проханням надати йому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A70», вартістю 7 332 гривні 90 копійок, для здійснення термінового дзвінка.

Тоді ж, ОСОБА_8 , знаходячись на зупинці громадського транспортного засобу, за адресою: АДРЕСА_5 , будучи переконаним ОСОБА_4 , у правомірності його дій, а також невідкладності здійснення ним дзвінка добровільно передав в руки ОСОБА_4 свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A70», вартістю 7 332 гривні 90 копійок, для здійснення невідкладного дзвінка останнім.

Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію своїх злочинних дій, тримаючи мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A70» вартістю 7 332 гривні 90 копійок в своїх руках, не маючи наміру повертати телефон, завідомо неправдиво повідомив ОСОБА_8 , що він забув в машині записаний ним номер телефону та з дозволу потерпілого, який перебував в омані, залишив територію громадської зупинки, протиправно повторно заволодів мобільним телефоном та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в заволодіння чужим майном, шляхом обману, потерпілому майнової шкоди на загальну суму 7 332 гривні 90 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , 19.08.2024 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно умов угоди ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях в обсязі обвинувальних актів, щиро розкаявся, сторони дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, надані письмові згоди потерпілих на укладення угоди про визнання винуватості, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, під час проходження військової служби характеризується посередньо, відсутність тяжких наслідків від вчинених ним злочинів, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, а також наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 , покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 ККУ призначити покарання шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком з покаранням, призначеним вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.07.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Також в угоді зазначили наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди.

Прокурор в судовому засіданні просить угоду затвердити, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання та покласти на обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експертів.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти затвердження укладеної угоди між прокурором та обвинуваченим, підтвердила надання своєї письмової згоди на укладення даної угоди.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, разом із угодою про визнання винуватості прокурором надано суду письмові заяви потерпілих, в яких останні надали письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Крім того, потерпілим ОСОБА_7 надавалася до суду заява про розгляд даної справи без його участі, заявлений ним цивільний позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі (а.с.187).

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просить затвердити угоду, зазначив, що він беззаперечно визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди. Зазначив, що кається у скоєному, а заявлені потерпілим у цивільному позові вимоги визнає.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, підтримав позицію свого підзахисного щодо затвердження угоди.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, вислухавши доводи сторін кримінального провадження, прийшов до висновку що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості від 19.08.2024 є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та відповідає вимогам і правилам КПК та КК України. При цьому суд з`ясував, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, а також ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, оскільки відповідно до теорії конвенційної істини сторона обвинувачення та сторона захисту дійшли згоди про те, що мало місце вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, і він винуватий у його вчиненні.

ОСОБА_4 щиро розкаявся, що відповідно до ст. 66 КК України визнається пом`якшуючою покарання обставиною.

Обставини, що обтяжують покарання - відсутні.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, беручи при цьому до уваги загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України), та нетяжким злочином (ч. 2 ст. 190 КК України), наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи ОСОБА_4 , який був раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, щиро розкаявся, за місцем служби характеризується негативно.

При цьому, суд враховує, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, оскільки обвинувачений не заперечує щодо погодженої міри покарання та затвердження угоди, може виконати взяті на себе за угодою зобов'язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги положення ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладені положення чинного законодавства, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь 4801,65 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд враховує, що завдання ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 4801,65 грн. в результаті вчиненого злочину обвинуваченим повністю визнається та доводиться матеріалами справи, тому цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню. Проте, на переконання суду, заявлений розмір морального відшкодування у розмірі 5000,00 грн. не є достатньо обґрунтований та являється занадто великим. Суд вважає, що з врахуванням глибини моральних страждань, яких зазнав потерпілий, та враховуючи засади справедливості та співмірності буде достатнім в цій частині стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 2000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Враховуючи що ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення до засудження вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.07.2024, суд погоджується з умовами угоди щодо необхідності призначити покарання ОСОБА_4 у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, при цьому із зарахуванням покарання, відбутого частково за попереднім вироком у вигляді позбавлення волі.

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув'язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Арешт на майно не накладався.

Документально підтверджені витрати на залучення експертів слід стягнути на користь держави з обвинуваченого.

Клопотань від учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження не надходило.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 128-129, 369-378, 469, 473-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.08.2024 між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання :

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком з покаранням, призначеним вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.07.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку з 28.10.2024, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення (тримання під вартою), а також час відбування покарання за попереднім вироком у вигляді позбавлення волі, а саме з 06.09.2023 по 27.10.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 1237,00 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 4801,65 грн. (чотири тисячі вісімсот одна грн. 65 коп.) завданої майнової шкоди, та 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) завданої моральної шкоди.

Речові докази по справі :

-мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro» - переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 - залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1