Провадження №1-кп/127/850/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою, третьою та четвертою статті 185, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою, третьою та четвертою статті 185, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК) та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК.

Після виконання вимог частини третьої статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) обвинувачений ОСОБА_6 надав згоду на часткове закриття кримінального провадження за частиною третьою статті 185 КК (за фактом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 ), частиною другою статті 185 КК (за фактом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 ) у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. При цьому зазначив, що наслідки такого закриття йому зрозумілі.

Прокурор проти закриття кримінального провадження в цій частині не заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зауважив, що закриттю також підлягає кримінальне провадження в частині обвинувачення його підзахисного за частиною четвертою статті 185 КК (за фактом заволодіння майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), оскільки з пред`явленого його підзахисному обвинувачення випливає, що потерпілому ОСОБА_10 матеріальна шкода була завдана на суму 1793 грн., а потерпілому ОСОБА_11 2067 грн., що також нижче межі, за яку встановлена кримінальна відповідальність.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з обвинувальними актами, ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема у такому.

09.06.2021 близько 13:30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Поляна-1» по вул. Пирогова, 139-а в м. Вінниці, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, знаходячись всередині гаражного приміщення № НОМЕР_1 , розташованого на території гаражного кооперативу «Поляна-1», переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих спонукань, з шафи, в якій зберігались особисті речі ОСОБА_8 , викрав чоловічу сумку ТМ Witchen, в якій знаходились грошові кошти в сумі 1200 грн., посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 та особисті речі ОСОБА_8

Заволодівши чужим майном, ОСОБА_6 вийшов з приміщення гаражу та на автомобілі марки Opel, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , яка не була обізнана в злочинності намірів ОСОБА_6 , залишив територію гаражного кооперативу та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1853,94 грн.

За цим фактом діяння ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною третьою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину, поєднане з проникненням до іншого приміщення, та вчинення злочину повторно.

Крім того, у період часу з 02.02.2022 по 03.02.2022 (точна дата не встановлена) ОСОБА_6 , перебуваючи у першому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , на сходовій клітині між третім та четвертим поверхами помітив велосипед марки Ardis моделі Fancy, який належить ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій, таємно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу вивіз з під`їзду зазначений вище велосипед, який належить ОСОБА_9 , та разом з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2014 грн.

За цим фактом діяння ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною другою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи ряд не знятих і не погашених судимостей за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 190, частинами другою та третьою статті 185 КК, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені частиною другою статті 190, частинами другою та третьою статті 185 КК, будучи обізнаним у тому, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 05.30 год. 24.02.2022 введений воєнний стан, який Указом Президента України № 133/2022 продовжений з 05.30 год. 14.03.2022, 31.03.2022 біля 14.00 год., перебуваючи у коридорі квартири АДРЕСА_2 , помітив на тумбі, що знаходилась при вході в квартиру, мобільний телефон марки Xiaomi моделі Readmi 4 Pro, який належав ОСОБА_10 , та в кишені куртки, яка висіла поруч з тумбою, мобільний телефон марки Xiaomi моделі Readmi 5 Plus, який належав ОСОБА_11 .

У цей час в ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном.

Так, ОСОБА_6 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, достовірно знаючи про те, що власники вказаних мобільних телефонів знаходяться всередині квартири і можуть викрити ОСОБА_6 під час вчинення злочину, діючи поза увагою та волею власників майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи в умовах воєнного стану, таємно, шляхом вільного доступу, з тумби, що знаходилась при вході у квартиру, взяв мобільний телефон марки Xiaomi моделі Readmi 4 Pro, який належав ОСОБА_10 вартістю 1793 грн., та з правої зовнішньої кишені куртки, яка висіла поруч, мобільний телефон марки Xiaomi моделі Readmi 5 Plus, який належав ОСОБА_11 , вартістю 2067 грн. Після цього ОСОБА_6 з викраденим майном залишив приміщення квартири та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1793 грн. та ОСОБА_11 на суму 2067 грн.

Органом досудового розслідування діяння ОСОБА_6 за цим фактом кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення злочину повторно та в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для закриття кримінального провадження в зазначених вище межах, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною першою статті 2 КК регламентовано, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (далі Закон № 3886- ІХ).

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП), згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі НМДГ).

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абзацу 4 частини сьомої статті 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частиною першою статті 479-2 КПК регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною третьою статті 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд також враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 КпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2021 року становив 2270 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2021 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1135 грн.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2022 року становив 2481 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2022 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1240,5 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діянні ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, яким він заволодів, 2 НМДГ, тобто 2270 грн. у 2021 році та 2481 грн. - у 2022 році.

Як суд вже зазначив вище, внаслідок інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК, яке було вчинені у 2021 році, завдана матеріальна шкода потерпілим, а саме 09.06.2021 потерпілому ОСОБА_8 на суму 1853,94 грн.; внаслідок вчинення ОСОБА_6 03.02.2022 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 285 КК, потерпілій ОСОБА_9 заподіяна матеріальна шкода на суму 2014 грн. Тобто вартість майна, яким заволодів обвинувачений ОСОБА_6 , за наведеними фактами є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 грн. у 2021 році та 2481 грн. у 2022 році, тобто станом на момент вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, враховуючи згоду обвинуваченого ОСОБА_6 , суд з урахуванням висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК, вважає за необхідне закрити кримінальне провадження у цій частині.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за частиною четвертою статті 185 КК, внаслідок якого була заподіяна матеріальна шкоди потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Як суд зазначив вище, після виконання вимог частини третьої статті 479-2 КПК обвинувачений ОСОБА_6 надав згоду на часткове закриття кримінального провадження за частиною третьою статті 185 КК (за фактом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 ), частиною другою статті 185 КК (за фактом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 ) у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. Однак захисник обвинуваченого зауважив, що закриттю також підлягає кримінальне провадження в частині обвинувачення його підзахисного за частиною четвертою статті 185 КК (за фактом заволодіння майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), оскільки з пред`явленого його підзахисному обвинувачення випливає, що потерпілому ОСОБА_10 матеріальна шкода була завдана на суму 1793 грн., а потерпілому ОСОБА_11 2067 грн., що також нижче межі, за яку встановлена кримінальна відповідальність. Заперечуючи проти закриття кримінального провадження у цій частині, прокурор зауважив, що сума майна, яким заволодів ОСОБА_6 , перевищує суму, до досягнення якої встановлена адміністративна відповідальність, а тому кримінальне провадження у цій частині закрити не можна.

Вирішення питання щодо можливості закриття кримінального провадження у цій частині, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною першою статті 337 КПК регламентовано, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Слід при цьому зауважити, що зі змісту пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 91 КПК випливає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судове провадження у першій інстанції регламентоване розділом IV. Разом з тим, частиною першою статті 479-2 КПК визначено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Вище суд навів приписи частини третьої статті 497-2 КПК, якою регламентований порядок вирішення питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для закриття кримінального провадження на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для закриття кримінального провадження на цій стадії судового провадження суд не вправі аналізувати надані суду докази відповідно до приписів частини першої статті 94 КПК, оскільки такий аналіз має бути наданий судом у нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного судового рішення. Натомість суд на цій стадії судового процесу має вирішити питання щодо того, чи не перевищу відповідно до пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_6 обвинувачення вартість викраденого майна межу, з якої законом встановлена кримінальна відповідальність.

Слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Щодо доведення суті обвинувачення до відому особи (підозрюваного чи обвинуваченого) суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51).

У рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважив, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ також зазначив, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зі змісту чинного кримінально-процесуального закону випливає, що доведення суті обвинувачення до підозрюваного (обвинувачення) здійснюється шляхом вручення письмового повідомлення про підозру (частина перша статті 278), вручення копії обвинувального акта (пункт 3 частини четвертої статті 291 КПК) та оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК).

Отже, доводи сторони обвинувачення та сторони захисту в частині суми викраденого майна обвинуваченим ОСОБА_6 мають бути оцінені саме крізь призму пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення. Як суд зазначив вище, з пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення випливає, що внаслідок кваліфікованого таємного заволодіння чужим майном 31.03.2022 потерпілим ОСОБА_10 була заподіяна матеріальна шкода на суму 1793 грн. та ОСОБА_11 на суму 2067 грн. Наведені розміри заподіяної шкоди не перевищують 2 НМДГ, встановлених на 2022 рік. При цьому посилання прокурора на те, що суд має здійснити арифметичне складання зазначених сум не ґрунтується на приписах частини першої статті 337 КПК, оскільки це призведе до виходу за межі пред`явленого обвинувачення. Саме тому суд вважає слушним зауваження захисника обвинуваченого, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК, вчиненого 31.03.2022, внаслідок якого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була заподіяна матеріальна шкода на суму 1793 грн. та 2067 грн. відповідно, а тому з урахуванням висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК, також має бути закрите.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2021 за № 0000881 та 03.02.2022 за № 0000079 в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (за фактом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 ), частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (за фактом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 ), частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (за фактом заволодіння майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: