Номер провадження 11-сс/816/148/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання особи під домашнім арештом
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/19388/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2023 про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчої судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у повному обсязі, оскільки вищезазначене клопотання було вручене ОСОБА_7 та його захиснику 18.12.2023, а до суду направлене 19.12.2023, тобто з порушенням передбаченого ст. 199 КПК строку.

19.12.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням звернувся прокурор Окружної прокуратури міста Суми, в якому просив продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце реєстрації та проживання у період часу з 17:00 до 07:00 та з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, строком на два місяці, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану та в особливо великих розмірах і в службовому підробленні.

Ухвалою слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2023 клопотання прокурора задоволено частково і підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 21.01.2024 включно із забороною залишати місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22:00 до 06:00 наступного дня та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення слідча суддя умотивувала тим, що підозра є обґрунтованою та продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, тому підстави для застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу відсутні.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, від захисника ОСОБА_10 надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду через його участь в іншому судовому засіданні, а від підозрюваного ОСОБА_7 будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення апеляційного розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності учасників провадження, оскільки це не суперечить вимогам кримінального процесуального закону і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі - Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималася вимог ст. 176, 177, 178, 181 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так і підстав для його продовження, порядок якого передбачений ст. 199 КПК, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував прокурор у своєму клопотанні, які з часом не зменшились та продовжують існувати, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років (особливо тяжке правопорушення), існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які продовжують існувати, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею суду першої інстанції обґрунтовано враховано і те, що незважаючи на завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, направити обвинувальний акт до суду на час розгляду клопотання неможливо з об`єктивних причин у зв`язку з необхідністю виконання вимог ст. 290 КПК щодо ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, обсяг яких є значним і на виконання яких строк досудового розслідування не поширюється, що в свою чергу свідчить про існування передбачених ч. 3 ст. 199 КПК обставин для продовження строку тримання під домашнім арештом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що клопотання подано прокурором з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки норми кримінального процесуального закону (ч. 6 ст. 181 КПК) покладають на прокурора обов`язок подати клопотання про продовження строку запобіжного заходу до суду не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про запобіжний захід, а слідчий суддя зобов`язаний розглянути це клопотання до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 194 КПК).

Тобто, положення ст. 199 КПК встановлюють два процесуальних строки: 1) п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу; 2) строк розгляду клопотання слідчим суддею до закінчення дії запобіжного заходу.

Ці строки є строками виконання обов`язку, а, отже не можуть бути поновлені. Перший тому, що він носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст. 199 КПК не пов`язує обов`язок слідчого судді відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням; другий, для порівняння, - тому, що його поновлення призведе до порушення гарантованих Конституцією прав підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, пропуск п`ятиденного строку на звернення прокурора до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу не є підставою для відмови у задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі слідчої судді суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого майбутнього судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес, що полягає у захисті прав потерпілих від кримінальних правопорушень юридичних чи фізичних осіб привалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує саме на теперішній час подальше знаходження підозрюваного під домашнім арештом, тому оскаржувана ухвала слідчої судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.12.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4