№ провадження 1-кс/208/2389/24
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

підозрюваної ОСОБА_5 (в режимі відео конференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР за №0000873 від 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України:

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красноармійську Донецької області, громадянки України, з повною середньою освітою, не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0000873 від 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що СВ Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000873 від 04.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.11.2024, в період часу з 16.00 год. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із співмешканцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в зальній кімнаті житлового будинку за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , разом вживали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв, приблизно о 18.30 год. між зазначеними особами на ґрунті побутового пияцтва відбулася сварка, внаслідок якої у ОСОБА_5 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_9 та умисел на його умисне вбивство за вказаних мотивів.

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 , перебуваючи у зальній кімнаті житлового будинку за вищевказаною адресою, взяла правою рукою з поверхні столу ніж господарсько-побутового призначення та, таким чином, відшукала знаряддя злочину, після чого наблизилась до ОСОБА_9 , який знаходився в положенні стоячи обличчям до неї.

Безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне вбивство ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово на ґрунті побутового пияцтва, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину ніж господарсько-побутового призначення, утримуючий його у правій руці, завдала ним ОСОБА_9 один удар в ділянку бічної грудної клітини ліворуч - місце розташування життєво важливих органів.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 спричинила потерпілому

ОСОБА_9 тілесні ушкодження, не сумісні з життям, у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця, яке ускладнилося гострою кровотечою та масивною крововтратою, від яких останній помер на місці.

04 листопада 2024 року о 16 год. 10 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

05 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України.

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваної ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними та обґрунтованими.

Слідчий в судовому засіданні підтримала своє клопотання, просила задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_5 в ході розгляду клопотання провину визнала, щодо запобіжного заходу, просила обрати відносно неї більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваної, адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ризики є необґрунтованою. Просив обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши пояснення сторін, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 04 листопада 2024 року о 16 год. 10 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

05 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушенн, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:

1) Протоколом огляду місця події від 04.11.2024, відповідно до якого у приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями у вигляді колото-різаного поранення в ділянці грудної клітки зліва, та вилучено кухонний ніж, змиви з поверхонь ножа, фрагмент тканини з нашаруванням речовини бурого кольору, рушник з нашаруванням речовини бурого кольору, дві чарки, пластикову пляшку із залишками рідини зі слідами речовини бурого кольору;

2) Лікарським свідоцтвом про смерть № 527 від 04.11.2024, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є колото-різане поранення грудної клітини з ушкодження серця.

3) Протоколами допитів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали показання, що підтверджують причетність ОСОБА_5 до скоєння вбивства ОСОБА_9 .

4) Протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_5 , яка свою вину у вбивстві ОСОБА_9 визнала повністю, підтвердивши, що вона дійсно завдала потерпілому удар кухонним ножем в грудну клітку зліва.

5) Протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваної

ОСОБА_5 , відповідно до якого остання продемонструвала механізм вбивства ОСОБА_12 .

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрювана може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину - умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), за вчинення якого, у разі встановлення її винуватості судом, останній загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 7 до 15 років, що, у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі нею може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань.

У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії рф проти України, ОСОБА_5 з метою уникнення від покарання, яке їй загрожує у разі встановлення її винуватості судом, може, у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої відноситься й Покровська територіальна громада Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та (або)суду.

Всі ці фактори у своїй сукупності беззастережно доводять факт можливості переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та (або) суду та виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе попередити цей ризик - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні(п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким вона повідомила про вчинений нею злочин. Зазначені особи допитані слідчим в якості свідків та їх покази в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості ОСОБА_5 перед судом. Зокрема, з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти вищевказаним ризикам. Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрювану можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Посилання сторони захисту щодо не доведення прокурором та слідчим заявлених ризиків передбаченихч. 1 ст. 177 КПК України, та можливості перебування підозрюваної на іншому запобіжному заході ніж тримання під вартою, а саме домашньому арешті, передбачає наявність можливості проживати за певною адресою підозрюваної, але як встановлено під час розгляду клопотання, осіб які б заявили намір про його утримання під час перебування на домашньому арешті стороною захисту не підтверджено, що виключає необхідність покладення такого обов`язку на осіб, які не надали такої згоди, а також виключає можливість забезпечення перебування підозрюваної на цілодобовому домашньому арешті своїх життєвих потреб (придбання їжі, ліків, тощо).

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Також, слідчий суддя, враховуючи характеризуючи данні на підозрювану, вважає доведеними ризики, заявлені прокурором, як можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, враховуючи те, що підозрювана може вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій до інших територій України, так і можливого впливу на свідків, так як їх покази під час розгляду кримінального провадження сприймаються судом безпосередньо.

Оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , спричинило загибель людини.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити

Застосувати в межах кримінального провадження №0000873 від 04.11.2024 року, відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» строком до 03 січня 2025 року включно.

В клопотанні сторони захисту відмовити.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 07.11.2024 року о 16-30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1