ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/981/24 Номер провадження 11-кп/814/1971/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000077, за апеляційною скаргою прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого дочку на утриманні, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , влітку 2007 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я, у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо підроблення офіційного документа (посвідчення тракториста-машиніста) та надав вказаній особі свої анкетні дані та фотографію для подальшого їх внесення до підробленого документу, створивши тим самим сприятливі умови для вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

При цьому, ОСОБА_8 пообіцяв придбати здобуте кримінально протиправним шляхом посвідчення водія за 120 грн.

Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила офіційний документ-посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідними типографськими даними «Держзнак. ПК «Україна». Зам. 6-2736. 2004р. Ік.», заповнене на ім`я ОСОБА_8 , яке згідно висновку експерта від 16.04.2024 року № СЕ-19/117-24/6299-ДД, не відповідає аналогічним бланкам документів, які офіційно знаходяться в офіційному обігу.

Таким чином дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто пособництво в підробленні посвідчення тракториста-машиніста та використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вирок місцевого суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосуванню закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує, що ОСОБА_8 засуджений за кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, який ним вчинено влітку 2007 року. Тобто, з часу його вчинення пройшло понад три роки, а отже минули строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності і тому, обвинувачений повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Зазначає, що місцевий суд безпідставно не застосував положення вищевказаних норм кримінального закону, не вирішив питання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, вирішивши при цьому питання щодо визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

При цьому вказує, що в подальшому, місцевий суд безпідставно застосував у вироку положення ст. 65 КК України та призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а також положення ч. 1 ст. 70 КК України стосовно призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та безпідставно визначив остаточне покарання у вигляді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того зазначає, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив обставини їх вчинення, у зв`язку з чим, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежився його допитом, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого та дослідженням даних з приводу речових доказів, судових витрат.

Вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення, місцевий суд у вступній частині вироку вказав анкетні відомості щодо ОСОБА_8 , які не відповідають дійсності, оскільки зареєстроване і фактичне місце проживання ОСОБА_8 є по АДРЕСА_2 , він є пенсіонером, нікого на утриманні не маючий, одружений.

Також зазначає, що у мотивувальній частині вироку судом не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме щодо використання завідомо підробленого документу.

Крім того вказує, що у мотивувальній частині вироку зазначено: «у судовому засіданні прокурор просив суд визнати ОСОБА_8 винуватим та призначити йому покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн.. за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., за ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.», що не відповідає дійсності.

Зазначає, що в судових дебатах сторона обвинувачення висловила свою думку з приводу призначення покарання ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України - закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, що відповідає загальним засадам призначення покарання, у т.ч. щодо вчиненого кримінального правопорушення після спливу строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився та не повідомив про поважність причини неявки, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та ухвалив судове рішення з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із обвинувального акту, прокурором у ньому було вказано фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, які він вважав доведеними, а саме:

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 (точної дати, часу та місця в ході досудового слідства встановити не представилося за можливе), влітку 2007 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я, у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо підроблення офіційного документа (посвідчення тракториста-машиніста) та надав вказаній особі свої анкетні дані та фотографію для подальшого їх внесення до підробленого документу, створивши тим самим сприятливі умови для вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

При цьому, ОСОБА_8 пообіцяв придбати здобуте кримінально- протиправним шляхом посвідчення водія за 120 грн.

Після цього, невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила офіційний документ - посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідними типографськими даними «Держзнак. ПК «Україна». Зам. 6-2736. 2004р. Ік.», заповнене на ім`я ОСОБА_8 , яке згідно висновку експерта від 16.04.2024 року №СЕ-19/117-24/6299-ДД, не відповідає аналогічним бланкам документів, які офіційно знаходяться в офіційному обігу.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України (пособництво в підробленні посвідчення тракториста-машиніста).

У подальшому ОСОБА_8 , маючи умисел на порушення встановленого законом порядку завірення та використання офіційних документів, порядку документального підтвердження фактів, що мають юридичне значення, будучи обізнаним з порядком отримання посвідчення тракториста-машиніста, шо є офіційним документом, з метою безпідставного отримання права керувати транспортним засобом категорії «А, В, С, О, Р», придбав за 120 грн., у невстановленої в ході досудового розслідування особи посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_8 та надалі використовував завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста у власних цілях.

Так, 13.04.2024, близько 07 год. 53 хв, ОСОБА_8 , керуючи трактором колісним марки «Т-25А», державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений працівниками поліції відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНИ в Полтавській області, на автодорозі АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу на використання завідомо підробленого документа - посвідчення тракториста- машиніста серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я, на законну вимогу поліцейських пред`явив дане посвідчення, достеменно знаючи, що даний документ підроблений, тим самим використав завідомо підроблений документ.

Згідно висновку експерта від 16.04.2024 СЕ-19/117-24/6299-ДД, бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , з вихідними типографськими даними « Держзнак. ПК «Україна». Зам. 6-2736. 2004р. Ік.», заповнене на ім`я ОСОБА_8 , не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документа).

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Однак, в порушення вказаних вимог, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за вказаним епізодом.

Крім того, в судовому рішенні відсутні посилання на показання ОСОБА_8 , які він надавав суду під час допиту, що суперечить положенням ст. 349 КПК України.

Так, ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу (ч. 4 ст. 349 КПК України).

Як вбачається із вироку суду, судом було прийнято рішення визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядати справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також що характеризують особу обвинуваченого.

Слушними є доводи прокурора про безпідставне засудження ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, позаяк вказане кримінальне правопорушення було вчинено влітку 2007 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Нормами ч. 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Як вбачається з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за яке зокрема передбачено покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального проступку (літо 2007 року) минули як диференційовані так і загальні строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та закриття кримінального провадження за вказаним епізодом.

Наведені порушення є істотними, а отже вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого необхідно перевірити наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи та винести належним чином обґрунтоване, прийняте у відповідності до вимог як матеріальних так і процесуальних норм закону, судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3