Справа № 346/3216/24
Провадження № 1-кп/346/559/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , обвинуваченого: ОСОБА_4 та його захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000152, в якому ОСОБА_4 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Свалява Закарпатської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; не одружений; освіта середня; на утриманні нікого немає; депутатом не обирався; одержує дохід до 4000 грн. щомісяця, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий; на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , з боку захисту - обвинувачений: ОСОБА_4 , його захисник: ОСОБА_5 та потерпілий: ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.

Близько 18:00 години 16.05.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в АДРЕСА_1 неподалік стадіону, на ґрунті неприязних відносин вчинив словесний конфлікт із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем АДРЕСА_1 . В ході даного конфлікту, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання щодо здоров?я потерпілого ОСОБА_7 умисно наніс кулаком правої руки один удар в ділянку лівого ока останнього. Далі, 16.05.2024 близько 21:30 години, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання взяв до рук дерев?яну палицю та наніс нею один удар в ділянку голови потерпілого ОСОБА_7 . Своїми діями ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 у вигляді внутрішньо-черепної травми зі струсом головного мозку; забійної рани тім?яної ділянки; синця нижньої повіки лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального Кодексу У країни.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 , в осудному стані, вчинив кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 2 статті 125 КК України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні. Вказані в обвинуваченні обставини він не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, як і прокурор та адвокат через, що суд на підставі частини 2 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення. І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 звинувачує прокурор, дійсно мало місце.

Також суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що вказане діяння ОСОБА_4 дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України. Суд враховує те, що ОСОБА_4 добровільно і свідомо визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, і суд також вважає саме його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, умисно, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 2 статті 125 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_4 .

Разом з цим суд враховує, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненні ним кримінального правопорушення та висловив жаль з приводу скоєного прямо у судовому засіданні.

Щодо покарання.

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_4 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_4 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 125 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, стороною обвиунвачення не встановлені. Але разом з цим, мають місце обставини, які на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема: щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального провадження, що знайшло своє підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: Суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень.

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 КК України, суд виходить з наступного:

- суд враховує, що санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_4 у цій справі, що вказані вище та нижче за текстом;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні обвинувачення), за яких ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень ч.2 статті 12 КК України, є кримінальним проступком та кваліфікується за ч.2 ст.125 КК України;

- суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення умисно, тобто з прямим умислом, і наслідком його діяння було порушення права людини на недоторканість. Разом з цим, ОСОБА_4 визнав свою вину добровільно;

- обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні;

- але разом з цим, суд враховує, що обставинами, які на підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_4 , та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Свалява Закарпатської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; не одружений; освіта середня; на утриманні нікого немає; депутатом не обирався; одержує дохід до 4000 грн. щомісяця, відповідно до ст. 89 КК України судимості не має; на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_4 покарання, суд вважає, що за вчинений ОСОБА_4 кримінальний проступок, передбачений частиною 2 статті 125 КК України, йому слід призначити основне покарання у виді громадських робіт, на строк 150 годин.

Призначаючи саме такий вид покарання і саме у наведених розмірах, суд виходить із того, що зважаючи на зміст вчиненого ОСОБА_4 діяння (обставини вчинення, поведінка потерпілої особи, кількість ударів потерпілому та їх локалізація) найменш суворий вид покарання у виді штрафу навіть у максимальному розмірі, що складає 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 1700 гривень) явно не досягне мети покарання у виді виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особам.

Докази того, що до ОСОБА_4 не можуть застосовуватись громадські роботи - відсутні.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене, суд призначає ОСОБА_4 остаточне покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 КК України, у вигляді громадських робіт на строк 150 годин.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів.

А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Але оскільки сторона обвинувачення не заявляє їх до стягнення, як і інші судові витрати, їх розподіл суд проводити не буде.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Тож, на виконання положень частини 9 статті 100 КПК України, суду слід вирішити долю речових доказів і документів наступним чином.

Речові докази у вигляді:

- оптичного DVD-R диску з відеозаписом зі слідчим експериментом потерпілим ОСОБА_7 та оптичний DVD-R диск з відеозаписом зі слідчим експериментом з підозрюваним ОСОБА_4 - залишити у матеріалах кримінального провадження.

- медичну карту стаціонарного хворого № 4263 на ім`я ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_7 .

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених статтею 368 КПК України - відсутні.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями

1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,302,318-371,373-77,381,382,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України основне покарання у вигляді громадських робіт, на строк 150 годин.

Речові докази, у вигляді: оптичного DVD-R диску з відеозаписом зі слідчим експериментом потерпілим ОСОБА_7 та оптичний DVD-R диск з відеозаписом зі слідчим експериментом з підозрюваним ОСОБА_4 - залишити у матеріалах кримінального провадження; медичну карту стаціонарного хворого № 4263 на ім`я ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_7

Розподіл судових витрат - не проводити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1