20.08.2024
Справа №642/2800/24
Провадження №1-кп/642/469/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002303 від 10.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зміїв Зміївського району, Харківський області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 01.06.2018 Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 307 КК України, ст. 69 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком на 1 рік, 18.03.2019 Зміївським районним судом Харківської області за ч.41,3 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки 2 місяці, 31.03.2022 року звільнений після відбуття покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 знаходиться кримінальне провадження №0002303 від 10.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

З обвинувального акту вбачається, щоОСОБА_5 09.09.2023 року приблизно о 16-00 годині, знаходячись біля приміських кас, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , побачив на лавці раніше не знайомого ОСОБА_6 , який був в алкогольному сп`янінні. У ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, після чого останній підійшов до потерпілого та переконавшись, що потерплій не розуміє, що відбувається, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді майнової шкоди і бажаючи їх настання, упевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, біля приміських кас, викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі А-20, з внутрішній кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму, згідно висновку Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бакаріуса № 23212 від 26.09.2023 року - 2776 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_4 заявили клопотання про закриття кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, так як 09.08.2024 року набрав чинності Закон України, яким крадіжки на суму, що не перевищують 3028 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, цивільний позов не подавав.

Відповідно до ст.56 КПК України брати участь у судовому засіданні - це право, а не обов`язок потерпілого і його представника у кримінальному провадженні, перелік його прав не є вичерпним і не обмежується лише цією статтею, тому суд, порадившись на місці, розглянув вказане клопотання за їх відсутності.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому обвинувачений має право на продовження судового розгляду у загальному порядку. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що не бажає продовжувати судовий розгляд та просив закрити провадження за фактом крадіжки.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Вирішуючи питання про закриття провадження, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Ця сума в 2024 році становить 3028 грн., оскільки пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що: «5. Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року».

Тобто, з 09.08.2024 змінився «розмір крадіжки», який визначає кримінальну відповідальність за такі дії (раніше для кримінальної відповідальності вартість викраденого майна перевищувала 302,8 грн.).

Тоді як вартість майна, у здійсненні крадіжки якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно обвинувального акта становить 2776 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн) та станом на день розгляду провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн (1514 х 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_5 діяння.

Згідно із п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 4 ст.284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 36-1 цього Кодексу.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу, якою в ч.3 визначено таке: «3. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 висловив згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Обвинувачений сам ініціював питання про закриття кримінального провадження шляхом звернення з відповідним клопотанням.

Долю речових доказів по вказаному епізоду суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта слід віднести на рахунок держави.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, 372, 479-2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Кримінальне провадження №0002303 від 10.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст.185 КК України - закрити згідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № 23212 від 26.09.2023 у розмірі 2389,80 грн. - віднести на рахунок держави.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Samsung» моделі А-20, синього кольору з резиновим чохлом чорного кольору, який перебуває в камері зберігання речових доказів ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області (м.Харків, вул.Толбухіна, 103), після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_8