Справа № 303/1940/17-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/374/23 за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, неодружений, судимий: вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.03.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 (два) роки,засуджений:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання призначене за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.03.2016 і ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 за № 838-VIIІ зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 30.11.2016 по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 30.11.2016.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, непрацюючий, неодружений, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

-2-

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 за № 838-VIII ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30.11.2016 по 29.11.2021 включно.

Скасовано арешт накладений ухвалою Ужгородського міськрайнного суду Закарпатської області від 22.11.2016 на автомобіль «Мерседес-Бенц» Е280, н.з Угорщини «МUG 406», який належить ОСОБА_14 та яким користується ОСОБА_15 .

Речові докази: золотий хрестик, дві пари золотих сережок, дві золоті каблучки та камінці, якими були оздоблені деякі з прикрас - повернуто ОСОБА_10 , автомобіль «Мерседес-Бенц» Е280, н.з Угорщини «МUG 406», який належить ОСОБА_14 та яким користується ОСОБА_16 - повернуто останній; чоловічу куртку Winnerh-H з капюшоном, трикотажну кофту, балонову куртку «МСLAREN», балонову куртку чорного кольору «аdidas», спортивну куртку «NIKE», балонову куртку ЕМT, спортивні балонові штани «аdidas», рюкзак темно-синього кольору, мобільний телефон «Нокіа» - повернуто ОСОБА_6 ; рюкзак чорного кольору, спортивні трикотажні штани «аdidas» - повернуто ОСОБА_7 ; компакт диски DVD-R, мобільний телефон «Бравіс», шкіряний гаманець залишено в матеріалах кримінального провадження; пару рукавиць, гумову накладку від навушників, ключ від хвіртки, ключ від вхідних дверей в будинок, металеву ручку каміну, слід матерії, змиви речовини, два рушники, дві хустки, кофту темно-сірого кольору, фрагмент декоративної стрічки зі штори, дві ручки з ванної кімнати, шкатулку, кришку з квадратної шкатулки, дві парки рукавиць, сім недопалків сигарет, пластикову пляшку «Несті», передсмертну записку ОСОБА_17 знищено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 27443,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 27443,31 грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_17 , провадження щодо якого закрито у зв`язку зі смертю, на початку листопада 2016 року спланували розбійний напад на будинок АДРЕСА_3 . Готуючись до вчинення злочину, з початку листопада 2016 року група вела тривале спостереження за вказаним будинком, розвідали шляхи проникнення на подвір`я та шляхи відступу, стежили за членами родини ОСОБА_18 , що дало їм можливість обрати день для нападу, коли чоловік та донька ОСОБА_19 приблизно о 07 год 30 хв 14.11.2016 на власному автомобілі виїхали на роботу, а у будинку залишалася лише ОСОБА_19 .

Слідуючи заздалегідь розробленому плану, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , діючи умисно, з корисливих спонукань, о 06 год 30 хв 14.11.2016, на автомобілі марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , приїхали в с. Ключарки Мукачівського району. Залишивши автомобіль навпроти будинку АДРЕСА_4 , пошкодивши огорожу з металевої сітки тильної сторони дворогосподарства АДРЕСА_3 , проникли на подвір`я та сховалися на даху господарського підсобного приміщення, розташованого біля вказаного дворогосподарства. Переконавшись, що ОСОБА_20 та ОСОБА_10 поїхали і вдома залишилася одна ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , через незачинені вхідні двері зайшов до будинку та побачивши на кухні ОСОБА_19 ,

-3-

діючи умисно, розпочав насильницькі дії у відношенні неї, а саме з великою силою наніс чотири удари затиснутою в кулак правою рукою по обличчю останньої, внаслідок яких вона впала спиною на підлогу, а ОСОБА_7 нахилившись над нею, завдав ще один удар затиснутою в кулак рукою в область щелепи. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та носової кровотечі, ОСОБА_19 стала тяжко дихати, хрипіти і ОСОБА_7 , взявши з кухонної стінки рушник, накрив ним її обличчя.

Після чого, ОСОБА_7 впустив ОСОБА_6 і ОСОБА_17 в помешкання та пішов перевіряти по кімнатах будинку чи більше нікого не має. В цей час ОСОБА_6 і ОСОБА_17 , слідуючи злочинному плану, почали нишпорити по кімнатах будинку та в приміщенні літньої кухні. Перевіривши будинок ОСОБА_7 повернувшись до кухні, де лежала ОСОБА_19 побачив, що остання намагалася дзвонити по телефону, а тому він наніс їй ще декілька ударів.

Внаслідок насильницьких дій, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_19 тілесні ушкодження у вигляді: відкритих переломів кісток носа, забійних ран на рівні перенісся та в підочній області зліва, на червоній каймі верхньої губи, на слизовій нижньої губи, синців на нижній повіці правого ока, гематоми на повіках лівого ока з переходом на підочну ділянку та щоку, на обох губах і саден на фоні гематом на рівні бороди та підборіддя справа, на правій щоці, синців на крилах носа, на зовнішній поверхні середньої третини правого плеча, тильній поверхні лівої кисті і садин на його фоні, на задній поверхні правого ліктьового суглобу і саднин на його фоні, крововиливів у м`які тканини голови в чоло-надбровній області по центру, чоло-тім`яній ділянці зліва, потиличній ділянці по центру, субарахноїдальних крововиливів на випуклій поверхні обох тім`яних долей головного мозку та на рівні мосто-мозкових кутів.

Після чого, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою спричинення смерті ОСОБА_19 , здавив їй шию руками, внаслідок чого завдав ОСОБА_19 тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення та які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень у виді переломів обох ріжків під`язикової кістки обох верхніх ріжків та центральної частини щитовидного хряща з крововиливами у навколишні тканини, а також загальноасфіктичного симптокоплексу, гострої емфіземи легенів, дрібноплямистих крововиливів під епікард і легеневу плевру, переповнення кров`ю правих відділів серця, венозного повнокрівя внутрішніх органів при вибірковому малокрівї селезінки, рідкого стану крові, що призвело до механічної асфіксії від здавлення органокомплексу шиї руками, в результаті чого ОСОБА_19 померла, а ОСОБА_6 і ОСОБА_17 , продовжуючи свої злочинні дії, слідуючи злочинному плану, нишпорили по кімнатах будинку та в приміщенні літньої кухні, в результаті чого знайшли і викрали золоті ювелірні вироби, а саме: золотий хрестик, дві пари сережок, дві золоті каблучки на загальну суму 12260,85 грн, які 14.11.2016 збули за допомогою ОСОБА_21 у ювелірну майстерню, розташовану в АДРЕСА_5 , чим завдали матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 на вищевказану суму.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пред`явленому їм обвинуваченні, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинувачених, внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна та на підставі ст. 70, 71 визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання

-4-

не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, даних про особу винних, що призвело до призначення обвинуваченим покарання, яке являється несправедливим через його м`якість. Зокрема зазначає, що при призначені ОСОБА_7 покарання суд не взяв до уваги, що останній вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, а також на момент розгляду кримінального провадження притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про систематичність вчинення ним кримінальних правопорушень. Окрім того, судом не взято до уваги і його поведінку під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 , жорстокість та надмірну агресію щодо особи похилого віку, а також подальше абсолютно безжальне позбавлення її життя, яка через вік не могла чинити активного опору. Під час розгляд кримінального провадження ОСОБА_7 ніякого розкаяння не висловив, натомість своїми показаннями намагався приховати участь у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, свого спільника ОСОБА_6 . Також необґрунтовано м`яким є покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , який був спільником ОСОБА_7 , хоча з встановлених судом обставин вбачається, що саме ОСОБА_6 по суті відіграв ключову роль в організації скоєння нападу на ОСОБА_19 та її будинок, з метою викрадення цінностей, які в ньому перебували. Судом не піддано оцінці той факт, що наслідком спланованого та реалізованого при активній участі ОСОБА_6 злочину стало не тільки спричинення значних матеріальних збитків сім`ї ОСОБА_18 , а й загибель особи похилого віку - потерпілої ОСОБА_19 . Окрім того, ОСОБА_6 під час судового провадження вину не визнавав, не розкаявся, натомість вперто наполягав на версії своєї непричетності до скоєного кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисників які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-5-

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, то вони є не обґрунтованими з таких підстав.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін же «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні їм покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування чи зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а також те, що кримінальне правопорушення

-6-

вчинені умисно, з корисливих мотивів, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризуються позитивно, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, знаходиться на обліку у фтизіатра з діагнозом: НОМЕР_2 та враховано обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку та відсутність обставини, що пом`якшують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, а також те, що кримінальні правопорушення вчинені умисно, з корисливих мотивів, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий, вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового строку встановленого за вироком Виноградівського районного суду від 16.03.2016 та враховано обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку та відсутність обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкцій передбачених ч. 4 ст. 187, а ОСОБА_7 ще й за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі майже у максимальному розмірі з конфіскацією майна та з урахуванням положень ст. 70, 71 цього Кодексу. При його призначенні, враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідки які від них настали у вигляді смерті потерпілої, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства і призначив покарання в межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, яке за своїм видом та розміром, слід вважати справедливим.

Колегія суддів уважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, в тому числі щодо призначеного покарання.

Відтак, доводи прокурора про те, що при призначенні обвинуваченим покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, їх наслідки та особу винних, внаслідок чого призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання, яке являється несправедливим через його м`якість, з огляду на вищенаведене, є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 й ОСОБА_7 , вимог кримінального Закону не порушено.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш суворого покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, повно і достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у контексті наведеного не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо несправедливості призначеного судом ОСОБА_6 покарання через м`якість. Особливих та виняткових даних, які би беззаперечно свідчили про виключну небезпечність обвинуваченого та обумовлювали необхідність призначення саме такого розміру покарання, про яке просить прокурор, апеляційним судом не встановлено та у апеляційній скарзі сторони обвинувачення не наведено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, у тому числі, у виді довічного позбавлення волі також позбавлені будь-яких підстав.

-7-

Санкцією п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Частиною 1 статті 64 КК України унормовано, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

З викладеного вище вбачається, що судом при обранні ОСОБА_7 заходу примусу належним чином враховано всі обставини кримінального провадження, як щодо вчинених кримінальних правопорушень, так і особи обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилається прокурор.

Призначене ОСОБА_7 покарання, яке є майже максимальним строковим покаранням, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстави вважати його явно несправедливим внаслідок невиправданої м`якості відсутні.

При цьому, колегія суддів констатує, що у контексті наведеного не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги прокурора щодо несправедливості призначеного судом ОСОБА_7 покарання через м`якість. Особливих та виняткових даних, які би беззаперечно свідчили про виключну небезпечність обвинуваченого та обумовлювали необхідність пожиттєвої ізоляції його від суспільства, судом першої інстанції не встановлено та у апеляційній скарзі не наведено.

Тому, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш суворого покарання.

Також судом першої інстанції дотримано положення ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні обвинуваченим строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зі змінами внесеними Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

Відповідно до правового висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 (справа № 663/537/17), положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

У разі вчинення злочину особою до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

-8-

З урахуванням наведеного, термін попереднього ув`язнення ОСОБА_7 судом першої інстанції обґрунтовано визначено з 30.11.2016 - по день вступу вироку в законну силу, а обвинуваченому ОСОБА_6 з 30.11.2016 по 29.11.2021 включно.

Будь-яких істотних порушень норм процесуального або матеріального права у кримінальному провадженні при його перегляді судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні підстави для безумовного скасування або зміни вироку.

З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2023 щодо ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді