КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5699/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000028, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 212 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучено 08.07.2024 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук «Apple MаcBook Pro» із серійним номером НОМЕР_1 ; ноутбук Asus із серійним номером C6N0CS23400258 із зарядним пристроєм; мобільний телефон «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного оператору Водафон з номером НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник володільця майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження оскаржуваної ухвали та її скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, яке вилучено 08.07.2024 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук «Apple MаcBook Pro» із серійним номером НОМЕР_1 ; ноутбук Asus із серійним номером C6N0CS23400258 із зарядним пристроєм; мобільний телефон «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного оператору Водафон з номером НОМЕР_4 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що зухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2024 року № 761/21306/24, на підставі якої проведено обшук в квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 , вбачається, що дозволу на вилучення у нього ноутбуку Asus із серійним номером C6N0CS23400258, мобільного телефону «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного телефону НОМЕР_4 та ноутбука Apple MаcBook Pro» із серійним номером НОМЕР_1 , слідчим суддею надано не було.

При цьому із протоколу обшуку від 08.07.2024 р. вбачається, що доступ до ноутбуку Asus із серійним номером C6N0CS23400258, мобільного телефону «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного телефону НОМЕР_4 та ноутбука Apple MаcBook Pro» власником не обмежувався.

Крім того, з матеріалів провадження не вбачається, що надання згаданого мобільного телефону разом з інформацією, що міститься на ньому є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або що такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також, що доступ до них обмежувався їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відтак, апелянт вважає, що у слідчого судді були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вище зазначене майно, належне ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена 06 серпня 2024 року за участю захисника ОСОБА_7 . При цьому, слідчим суддею 06 серпня 2024 року оголошено лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст виготовлено та вручено захиснику лише 13 серпня 2024 року. Відсутність повного тексту судового рішення потягло за собою необізнаність про обставини, які суд визнав установленими із посиланням на докази, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні такого рішення, що унеможливлювало подачу апеляційної скарги у визначений КПК України строк.

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

В судове засідання представник володільця майна не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав. З урахуванням зазначеного, думки прокурора, який вважав за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності представника володільця майна, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі представника володільця майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, проте заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою,вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргапредставника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна хоч і відбувся за участі представника володільця майна, однак 06.08.2024 слідчим суддею оголошено лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст виготовлено та вручено захиснику лише 13 серпня 2024 року. Іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що Головним підрозділом детективів БЕБ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000028 від 19.05.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 212 КК України.

08.07.2024 детективами (старшими детективами)Головного підрозділу детективів БЕБ на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2024 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ноутбук «Apple MаcBook Pro» із серійним номером НОМЕР_1 ; ноутбук Asus із серійним номером C6N0CS23400258 із зарядним пристроєм; мобільний телефон «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного оператору Водафон з номером НОМЕР_4 .

09.07.2024 постановою слідчого дана техніка визнана речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000028 від 19.05.2023.

12.07.2024 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000028, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 212 КК України.

06.08.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, яке вилучено 08.07.2024 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук «Apple MаcBook Pro» із серійним номером НОМЕР_1 ; ноутбук Asus із серійним номером C6N0CS23400258 із зарядним пристроєм; мобільний телефон «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного оператору Водафон з номером НОМЕР_4 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000028, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 212 КК України, слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив, з того, що дані матеріалів клопотання свідчать про те, що вилучені ноутбуки та мобільний телефон відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України, та можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування, тобто є речовими доказами.

При цьому, слідчим суддею враховано, що дана техніка слідчим визнана речовими доказами у кримінальному провадженні №0000028 від 19.05.2023, про що слідчим винесено відповідну постанову від 09.07.2024, яка містить у собі законні підстави для визнання цього майна речовими доказами.

Відтак, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено, що вказані ноутбуки та мобільний телефон містять відомості які мають значення для досудового розслідування кримінального провадження та органу досудового розслідування необхідний час для більш детального дослідження вказаного майна, а тому на даний час захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна даного телефону та ноутбуків, є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому, були досліджені матеріали судового провадження, заслухано пояснення прокурора щодо заявленого клопотання та підстав його задоволення, заперечення представника володільця майном щодо його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000028, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 212 КК України, та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів БЕБ ОСОБА_10 від 09.07.2024 правомірно визнане речовими доказами /т. 1 а.с. 143-158/.

Тому твердження апелянта про те, що у слідчого судді були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вище зазначене майно, належне ОСОБА_6 , є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що зухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2024 року № 761/21306/24, на підставі якої проведено обшук в квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 , вбачається, що дозволу на вилучення у нього ноутбуків та мобільного телефону, слідчим суддею надано не було, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відтак, враховуючи, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2024 не було надано дозвіл на вилучення безпосередньо ноутбуку «Apple MаcBook Pro» із серійним номером НОМЕР_1 ; ноутбуку Asus із серійним номером C6N0CS23400258 із зарядним пристроєм; мобільного телефону «РОСО X3 NFC», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного оператору Водафон з номером НОМЕР_4 , то вказане майно слід вважати тимчасово вилученим майном, згідно положень ч. 7 ст. 236 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Так, як вбачається із матеріалів клопотання, згідно протоколу обшук проведено та вилучено майно 08.07.2024, а із клопотанням прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся 10.07.2024, тобто в межах строку визначеному для подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Крім того, колегією суддів враховується, що постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів БЕБ ОСОБА_10 від 05.08.2024 призначено комп`ютерно-технічну експертизу та для проведення якої надано серед іншого ноутбук «Apple MаcBook Pro» із серійним номером FVFFL1JXQ05G /т. 2 а.с. 57-63/.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику володільця майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4