Справа № 483/1362/24
Провадження № 1-кп/488/357/24 р.
УХВАЛА

(ПОВНИЙ ТЕКСТ)

05.12.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі колегії:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

в ході підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000117 від 20.05.2024 р. відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 111 КК України, передано для розгляду до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

В підготовчому судовому засіданні, що відбулося 05 грудня 2024 р., учасники судового провадження, зокрема прокурор, обвинувачений та його захисник, не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Прокурор також просив про розгляд даного провадження у закритому судовому засіданні, посилаючись на те, що матеріали справи містять дані, розголошення яких може зашкодити державним інтересам. Обвинувачений та захисник, хоча і посилалася на відсутність тих підстав, на які наголошував прокурор щодо закритого судового засідання, але проти цього не заперечували.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що підстав для закриття кримінального провадження не вбачається, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону, підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, то у справі має бути призначено судовий розгляд. При цьому, за мотивів, наведених прокурором, колегія вважає за необхідне здійснювати розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Окрім того, прокурором подане клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 раніше обраної міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якої спливає 29 грудня 2024 року.

В обгрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання з мотивів, наведених у ньому, та вважав, що більш м`який вид запобіжного заходу не здатен запобігти заявленим ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Через канцелярію суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала письмове клопотання про здійснення виклику для допиту наступних осіб: ОСОБА_8 , спеціаліста-оперуповноваженого 1 сектору ВКІБ Управління СБУ в Миколаївській області лейтенанта ОСОБА_9 , та експерта центру судових експертиз- ОСОБА_10 , а також заявила клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи щодо мобільного телефону.

Прокурор стосовно клопотання захисника щодо виклику свідків не заперечував, втім щодо вирішення питання в частині призначення експертизи, зауважив, що клопотання заявлено передчасно.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказуючи на необгрунтованість заявлених ризиків.

Захисник своє клопотання підтримала. Стосовно клопотання прокурора вважала, що такий ризик як перешкоджання даному кримінальному провадженню відпав, з огляду на те, що прокурором не надано доказів виділення з даного кримінального провадження іншого, у якому продовжується слідство, в той час як у даному провадженні досудове розслідування завершене та справа передана на розгляд суду, тому вважала за можливе змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації, а у разі відмови в цьому, визначити розмір застави.

Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання сторони обвинувачення колегія виходить з такого.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, щодо обвинувачених. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Відповідно до приписів ч.4 ст.199 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За приписами ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Стосовно обґрунтованості підозри, то у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

При цьому, у суду на даний час немає підстав вважати, що орган досудового розслідування, пред`являючи підозру і висуваючи обвинувачення ОСОБА_6 , діяв недобросовісно, не маючи на те обґрунтованих підстав, в тому числі з огляду на перевірені під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу докази, на які слідчий та прокурор посилались як підставу висунутої підозри.

Щодо заявлених ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого від суду, то тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких відповідно до ст. 12 КК України, та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що у зв`язку з знаходженням України у воєнному стані підвищує ризик втечі на тимчасово непідконтрольну Україні територію.

З огляду на зміст висунутого обвинувачення, характер інкримінованих ОСОБА_6 злочинних дій, продовження рф на території України повномасштабної збройної агресії, а як слідує з обвинувального акту, протиправні дії, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , були припинені за втручанням правоохоронних органів, то є слушними доводи прокурора щодо існування ризику продовження ОСОБА_6 вчинення інших кримінальних правопорушень, аналогічних за висунутим обвинуваченням.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на обгрунтування якого прокурор посилається на те, що на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими, ОСОБА_6 , як слідує за версією обвинувачення, міг діяти, а також вживаються відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на їх притягнення до відповідальності, то колегія знаходить слушними доводи сторони захисту щодо недоведеності прокурором на даний час вказаних обставин, зокрема у даному кримінальному провадженні слідчі дії завершені, а доказів виділення з даного провадження або порушення іншого, в якому б проводились слідчі (розшукові) дії, на які посилається прокурор, останнім не надано, з огляду на що, та зважаючи, що у справі достатні підстави для призначення її до судового розгляду, тобто не встановлено обставин для повернення обвинувального акту та продовження в ньому досудового розслідування, отже даний ризик наразі стороною обвинувачення не доведено.

В той же час, з урахуванням доведеності ризиків переховування обвинуваченого від суду та продовження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, аналогічних за висунутим обвинуваченням, приймаючи до уваги імперативні вимоги ч.6 ст. 176 КПК, згідно якої до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, серед яких також передбаченого ст.111 КК України, застосовується запобіжний захід лише у виді тримання під вартою, та правовау позицію щодо даної норми, викладену у рішенні Другого сенату Крнституційного суду України №7-р(ІІ)/2024 від 19.06.2024 року, з огляду на положення ч.2 ст.183 КПК України, доведеність вище вказаних ризиків, тяжкість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , та міри покарання, передбаченої за даним обвинуваченням у разі визнання судом його винним, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, в той же час у сукупності заявлених та доведених прокурором ризиків, останнє не невілює вказаних ризиків та виправдовує застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Приймаючи рішення щодо необхідності застосування виняткового запобіжного заходу (тримання під вартою), колегія прийшла до переконання, що інший вид запобіжного заходу, серед них і такий як домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, на якому наполягала сторона захисту, не здатні запобігти заявленим ризикам з огляду на характер та зміст дій, що ставляться у провину ОСОБА_6 за висунутим обвинуваченням, адже перебування під домашнім арештом не перешкоджатиме доступу ОСОБА_6 до мережі Інтернет та месенджерам, які були, за версією сторони обвинувачення, засобами зв`язку та передачі військовозначимої інформації, спрямованої на надання допомоги у підривній діяльності проти України. Також суд вважає за необхідне знову ж звернути увагу на положення ч.6 ст. 176 КПК України та згадане рішення Конституційного Суду України, який вбачає правомірною мету, з якою законодавець доповнив частиною шостою статтю 176 КПК, маючи намір посилити захист суверенітету територіальної цілісності, недоторканості, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України за рахунок установлення вказаною нормою Кодексу тимчасово (на період дії воєнного стану)особливого порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, яких підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів, які за тяжкістю й характером є наднебезпечними в умовах воєнного стану.

Щодо посилання захисника обвинуваченого на недоведеність ризиків переховування обвинуваченого від суду та продовження ним кримінального правопорушення, які не підтверджено доказами, то слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, обвинуваченого має дійти висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій такої особи та/чи вчинення іншого злочину, а не обов`язкове настання цих подій.

З огляду на наведені прокурором доводи, суд дійшов висновку про доведеність таких ризиків як переховування від суду та ризик продовження злочинних дій, обгрунтування щодо цього наведено вище.

Щодо встановлення застави, то ОСОБА_6 висунуте обвинувачення за ст.111 КК України, а тому, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, з урахуванням продовження дії воєнного стану, змісту висунутого обвинувачення, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, в тому числі відсутність чинників, які б утримали його від втечі, та доведеність також ризиків перешкоджання кримінальному провадженню та продовження протиправних дій, вважає за необхідне не визначити обвинуваченому розмір застави.

З урахуванням стадії кримінального провадження, суд також вважає обгрунтованим строк, на який сторона обвинувачення просить обрати даний вид запобіжного заходу.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_7 про виклик свідків, то з урахуванням вимог ч. 2 ст. 315 КПК України, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вказане клопотання щодо таких осіб як спеціаліста оперуповноваженого 1 сектору ВКІБ Управління СБ України в Миколаївській області ОСОБА_9 та експерта центру судових експертиз НДІС ОСОБА_10 . Стосовно ОСОБА_8 , то остання вже є свідком у даному кримінальному провадження як про це заявляє прокурор та як то слідує з реєстру матеріалів досудового розслідування, а тому дане питання вже фактично вирішене.

Щодо клопотання захисника в частині призначення експертизи, то суд вважає, що вказане клопотання є передчасним, а тому його вирішення слід відкласти до стадії судового розгляду з урахуванням наданих сторонами доказів та з`ясування обставин, які на думку захисника, обгрунтовують призначення у справі такої експертизи.

Керуючись статтями 177, 178, 191,314-316, 369-372, ч.2 ст. 376 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 111 КК України до судового розгляду в приміщенні Корабельного районного суду м.Миколаєва (м. Миколаїв, вул. Самойловича, 29-А) у закритому судовому засіданні.

З урахуванням положень ч.10 ст.615 КПК України розгляд кримінального провадження здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 лютого 2025 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про здійснення судового виклику для допиту у якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - задовольнити, щодо свідка ОСОБА_8 - відмовити, як особи, яка вже заявлена у якості свідка стороною обвинувачення.

На ухвалу в частині міри запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє виконання ухвали.

Для обвинуваченого, який утримуються під вартою, вищевказаний строк на оскарження ухвали обчислюється з дня отримання її копії.

Резолютивна частина ухвали проголошена 05.12.2024 року.

Повний текст ухвали виготовлено 06.12.2024 року.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3