Провадження № 1-кс/202/8039/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

29 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 , власника майна ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0001136 від 25.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся з погодженим із прокурором клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, яке було вилучене 21.11.2024 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 27 мішків з комбікормом, мобільний телефон Samsung imei НОМЕР_1 (упаковані до сейф-пакету WAR 0094285), конверт з грошовими коштами 11 000 грн., 200 доларів США, грошові кошти в сумі 2 800 доларів США, грошові кошти в сумі 23 000 грн. (упаковані до сейф-пакету PSP 21117209).

Заборонити будь-яким особам користування, відчуження та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001136 від 25.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки майна ТОВ «Агро-Овен», вчиненої повторно групою осіб в умовах воєнного стану.

У цьому кримінальному провадженні 21.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

21.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведений обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , де вилучено вищевказані речі, які постановою слідчого визнані речовими доказами.

Слідчий вважає, що вилучені речі мають значення речових доказів та можуть підлягати спеціальній конфіскації.

Зокрема грошові кошти могли бути отримані від продажу викраденого комбікорму.

На думку слідчого, існують ризики відчуження, знищення чи перетворення речових доказів.

Отже, з метою збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації слідчий просить накласти арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та наполягали на арешті майна.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 , а також власниця речей ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, грошові кошти належать їй та фактично були вилучені в кухні та спальні і не належать ОСОБА_5 .

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_7 . Останнім часом ОСОБА_5 разом зі ОСОБА_7 не проживає, мешкає за іншою адресою, іноді приїжджає, займається господарством.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001136 від 25.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді від 01 листопада 2024 року був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення мобільних телефонів, сім-карт, комп`ютерної техніки, флеш-накопичувачів, інших носіїв електронної інформації, документів, блокнотів, чорнових записів, в яких міститься інформація про вчинення злочину, банківських карток, комбікорму.

21.11.2024 року був проведений обшук за вказаною адресою, де вилучено 27 мішків з комбікормом, мобільний телефон Samsung imei НОМЕР_1 а також грошові кошти: 11 000 грн., 200 доларів США, 2 800 доларів США, грошові кошти в сумі 23 000 грн.

Постановою слідчого від 21 листопада 2024 року вилучені речі визнані речовими доказами.

При вирішенні питання про арешт цього майна слідчий суддя виходить із того, що відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом частини 3 статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження можуть бути застосовані, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (частина 4 статті 170 КПК України).

Статтею 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням судуу власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема статтею 310 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.

Частиною 1 статті 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до частини 4 статті 96-2 КК України гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з частиною 1 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Звертаючись із клопотанням про арешт майна, слідчий як на підставу арешту майна, вилученого під час обшуку, посилається на необхідність забезпечення збереження речових доказів та застосування спеціальної конфіскації.

Оцінюючи підстави для арешту майна, слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки це підтверджується протоколом допиту представника потерпілого, протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Також слідчий суддя вважає, що на цьому етапі досудового розслідування наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучений комбікорм та мобільний телефон мають значення речових доказів.

Зокрема в мобільному телефоні можуть міститися відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Крім того, вилучений комбікорм міг бути отриманий внаслідок вчинення інкримінованого злочину.

Слідчий суддя вважає, що існує загроза відчуження, приховування, знищення, перетворення цих речових доказів, оскільки ОСОБА_5 як особа, якій повідомлено у вчиненні тяжкого злочину, заінтересований у результатах цього кримінального провадження.

Тому, на переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника чи володільця цих речей як накладення арешту, з огляду на те, що арешт пов`язаний із здійсненням розслідування тяжкого злочину, вилучені речі мають значення речових доказів, арешт носить тимчасовий характер.

Водночас слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту на грошові кошти слідчим та прокурором не доведені.

Так, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У даному випадку стороною обвинувачення не було надано достатніх доказів, що грошові кошти, вилучені під час обшуку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме конверт з грошовими коштами 11 000 грн., 200 доларів США, грошові кошти в сумі 2 800 доларів США, грошові кошти в сумі 23 000 грн., були здобуті внаслідок вчинення злочину, в тому числі можуть підлягати спеціальній конфіскації, оскільки в судовому засіданні встановлено, що в цьому будинку також проживає дружина підозрюваного ОСОБА_7 , яка є фізичною особою-підприємцем, має джерело доходу.

Крім того, під час судового розгляду був досліджений відеозапис проведення обшуку, з якого вбачається, що фактично грошові кошти були виявлені не біля входу в будинок поряд із мобільним телефоном ОСОБА_5 , а в кухні та спальні, де знаходяться, в тому числі особисті речі ОСОБА_7 .

Відтак незаконність походження грошових коштів слідчим та прокурором не доведена.

Протоколи допиту свідків, які були долучені слідчим у судовому засіданні, згідно з показами яких ОСОБА_5 здійснював продаж комбікорму, не можуть бути взяті слідчим суддею до уваги, оскільки вони не містить об`єктивних даних та доказів, що саме вилучені грошові кошти отримані від продажу комбікорму, викраденого у ТОВ «Агро-Овен».

Слідчий суддя вважає, що арештом вилучених у будинку грошових коштів на ОСОБА_7 буде покладено надмірний тягар, непропорційний порівняно з потребами досудового розслідування.

Отже, клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, наклавши арешт на 27 мішків з комбікормом та мобільний телефон «Samsung» imei НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном, а в арешті грошових коштів слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131-132, 169, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на 27 (двадцять сім) мішків з комбікормом та мобільний телефон «Samsung» imei НОМЕР_1 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування цим майном.

У частині накладення арешту на грошові кошти в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_11