Справа № 541/140/24
Провадження № 1-в/541/147/2024
У Х В А Л А

07 листопада 2024 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Миргороді справу за поданням начальника Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 стосовно засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хомутець, Миргородського району, Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19.01.2024 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,

про приведення вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року відповідно до вимог закону,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2024 року ОСОБА_5 було визнано винним та призначено йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки. У відповідності з п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язок до закінчення іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Начальник Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області звернулася до суду з поданням про приведення вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 , засудженого за ч. 4 ст. 185 КК України, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з декриміналізацією.

Представник Миргородського міського сектору філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, подання підтримала та просила задовольнити (а.с. 93).

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином (а.с. 92).

В ході судового розгляду прокурор вважала, що подання є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Встановлено, що вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року ОСОБА_5 було визнано винним та призначено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на засудженого покладено обов`язки до закінчення іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України. Так, відповідно до вказаної норми, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Згідно зазначеного Закону ст. 51 КУпАП викладено у новій редакції, відповідно до якої викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, є дрібним викраденням чужого майна.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2024 ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, вартість викраденого майна становить 790,00 грн.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та визначено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділуIV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З урахуванням вказаних змін, встановленого у 2023 році прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також положень підпункту 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV, пункту 5 розділу ХХ Податкового кодексу України, кримінальна відповідальність за викрадення майна настає лише у тому разі, коли вартість майна перевищує 2684 гривні (у 2023 році).

Положеннями ч. 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Оскільки, кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 усунута законом, суд дійшов висновку, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України його слід звільнити від призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2024 року покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити подання начальника Миргородського міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

СуддяОСОБА_1