Справа № 751/1931/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/755/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжено йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 19 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого з корисливих мотивів, за яке передбачене безальтернативне покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, та, розуміючи невідворотність і тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від суду, врахував характеризуючі дані особи обвинуваченого, його соціальні зв`язки, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, сімейний стан, вік та стан здоров`я, період його тримання під вартою, в суді на даний час триває стадія підготовчого провадження, потерпілі та свідки ще не були допитані, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, створенні штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень до дачі завідомо неправдивих показань, вчинення інших кримінальних правопорушень, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, або домашнього арешту шляхом заборони залишати місце свого проживання у період часу з 22:00 год до 07:00 год, або застави у мінімальному розмірі. На думку захисту, судом не враховано, що клопотання прокурора не містить обґрунтованих доказів, які б підтверджували існування заявлених ризиків, а саме, що ОСОБА_8 буде вчиняти будь-які дії, направлені на переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, а обґрунтування слідчого щодо їх наявності побудовані на припущенні. Вказує на необґрунтованість повідомленої підозри, пред`явленого обвинувачення та відсутність реальної необхідності здійснення будь-якого впливу на свідків та потерпілих. Зазначає, що поза увагою суду залишились доводи захисту щодо не обгрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, наявності у нього постійного місця проживання, сім`ї, неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні, міцних соціальних зв`язків, його хворобливого стану здоров`я, який є інвалідом 2 групи та потребує системного лікування, належну процесуальну поведінку у попередньому кримінальному провадженні, позитивні характеристики за місцем проживання, подяки, як одну з підстав для обрання менш суворого запобіжного заходу. Звертає увагу на медичну довідку № 218/ЧГ-24 від 21.03.2024 медичної частини №91 філії ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Чернігівській області, згідно якої ОСОБА_8 потребує кваліфікованої медичної допомоги, яку неможливо забезпечити в умовах медичної частини установ виконання покарань. Зауважує, що в порушення вимог ст. 183, 194 КПК України, суд безпідставно не задовольнив клопотання захисту про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу та дійшов помилкового висновку щодо неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів, зокрема, застави, особистого зобов`язання, домашнього арешту. На думку захисту, ухвала суду не містить належних та допустимих мотивів для прийняття рішення про продовження виключно суворого заходу і є такою, що ухвалена з істотним порушенням прав ОСОБА_8 та вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на залишенні апеляційної скарги без задоволення, позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на цей час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, що може викликати його втечу, даних про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, соціальні зв`язки, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, сімейний стан, в суді на даний час триває стадія підготовчого провадження, потерпілі та свідки ще не були допитані, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченому процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту у скарзі не наведено.

Посилання у апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинуваченого тісних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Доводи захисту про те, що ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, а умови слідчого ізолятору не дозволяють йому повноцінно лікуватися були предметом розгляду суду першої інстанції та не є слушними, оскільки при оцінці цих доводів, апеляційний суд бере до уваги те, що місцевий суд оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі особу обвинуваченого, де на час розгляду клопотання стан здоров`я є задовільним, будь-яких даних про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливості утримувати його в умовах СІЗО за станом здоров`я, матеріали справи не містять. Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки бере до уваги сукупність ризиків, встановлених судом.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Посилання апелянта на характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 , який позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання та проживає однією сім`єю із ОСОБА_13 і неповнолітньою донькою, має подяку командира в/ч НОМЕР_1 , якою нагороджений за допомогу під час бойових дій на території м. Чернігова, є членом благодійної організації Перевізники без кордонів, благословенну грамоту за заслуги перед православною церквою, колегією суддів враховуються, однак не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього саме такого запобіжного заходу.

Що стосується прохання апеляційної скарги адвоката про визначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого, то таке було предметом розгляду суду, з чим погоджується і колегія суддів, адже відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою такого застосування.

Отже, враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який є злочином, вчиненим із застосуванням насильства або погрозою його застосування, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного не визначив йому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 встановлено, що обставини вчинення інкримінованих йому злочинів не змінились та ризики не перестали існувати, тому підстав для визначення йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не вбачається.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченим на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд на теперішній час не установив.

З врахуванням наведеного та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкості інкримінованих йому діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну запобіжного заходу, на чому наголошує апелянт у скарзі, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти можливості настання таких ризиків. У зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4