Єдиний унікальний номер № 333/5421/24
Провадження №1-кп/333/720/24
УХВАЛА
09 жовтня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, освіта середня, зареєстрований та проживає адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,-
Згідно з обвинувальним актом 27.12.2023 приблизно о 15 годині 00 хвилини, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку культури імені Т.Г. Шевченко, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під приводом оформлення страхового полісу №АР3562994 на транспортний засіб легковий автомобіль Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_5 , не маючи доступу до бази заповнення, оформлення, обліку і видачі страхових полісів, надав потерпілому ОСОБА_5 копію страхового полісу №АР3562994, а ОСОБА_5 будучи впевненим у правдивості дій ОСОБА_4 добровільно передав останньому грошові кошти в розмірі 1821 гривень 00 копійок за надання зазначеної послуги.
Після чого, ОСОБА_4 , отримавши від потерпілого грошові кошти, покинув місце скоєння злочину та розпорядившись ними на власний розсуд, спричинив своїми умисними діями, потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на зазначену суму.
14.03.2024 у денний час, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку культури імені Кірова, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під приводом оформлення страхового полісу №АР3562995 на транспортний засіб легковий автомобіль на автомобіль Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN-код НОМЕР_4 , не маючи доступу до бази заповнення, оформлення, обліку і видачі страхових полісів, надав потерпілому ОСОБА_6 копію страхового полісу № АР3562995, а ОСОБА_7 будучи впевненим у правдивості дій ОСОБА_4 добровільно передав останньому грошові кошти в розмірі 1630 гривень 00 копійок за надання зазначеної послуги.
Після чого, ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_7 грошові кошти, покинув місце скоєння злочину.
Таким чином, ОСОБА_4 отримавши від потерпілого грошові кошти, покинув місце скоєння злочину та розпорядившись ними на власний розсуд, спричинив своїми умисними діями, потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.
Вищевказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.
У підготовчому судовому засіданні, після виконання вимог ст ст. 342-348 КПК України, судом у відповідності до положень ч. 3 ст. 479-2 КПК України запитано згоду обвинуваченого ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження за обвинуваченням його за ч. 2 ст.190 КК України, з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому діях за ч. 2 ст.190 КК України визнав повністю, дав згоду і не заперечував проти закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Прокурор вважав наявними підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України.
Потерпілиі в судове засідання не з`явилися, надали до суду письмові заяви, в яких зазначили, що не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_4 , думку прокурора та потерпілих, суд дійшов наступного висновку.
На час, до якого відносяться інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.
Шахрайство вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).
Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.
З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. 50%).
Положеннями ст. 190 КК України встановлено кримінальну відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.
У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом шахрайства.
Таким чином, відповідно до ч.3 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння, шахрайство вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.
Отже, таємне викрадення чужого майна вартістю до 302 грн. 80 коп. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння, кваліфікувалися за ч.1 ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302 грн. 80 коп. - за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, в умовах воєнного стану) - за відповідною частиною статті 185 КК України, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України.
З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.
Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.
Згідно з ч.1 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Відповідно до ч.2 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).
Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).
Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у шахрайстві вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн., а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 шахрайства, оскільки вартість майна, у здійсненні шахрайства якого він обвинувачується, згідно обвинувального акту становить 1821 грн. та 1630 грн. та не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн).
Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти закриття за цією підставою.
Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.
Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 479-2 КПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Враховуючи наведене та те, що під час проведення підготовчого судового засідання щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ним діяння, а саме шахрайства, і обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти закриття кримінального провадження в частині обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, з підстави, передбачених пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Водночас суд враховує, що скасовано кримінальну протиправність діяння, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , але не скасовано його протиправність взагалі. Враховуючи стадію судового провадження, суду не надавалися докази вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій, у матеріалах судового провадження такі відсутні. Прокурор не позбавлений можливості, за наявності підстав, направити необхідні документи до органу, уповноваженому порушувати провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 314, 372, 376, 479-2 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України - закрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Речові докази у справі зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1