ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 344/6833/22

провадження № 51-1903км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання засудженого захисників прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Яремче Івано-Франківської області ,

та потерпілої ОСОБА_9 і прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року.

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_5 засуджено до позбавлення волі: за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) - на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, за частиною 1 статті 135 КК - на строк 1 рік, і на підставі статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно - на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

2. Суд визнав доведеним, що 20 січня 2022 року приблизно о 18:10 в умовах недостатньої видимості засуджений, керуючи автомобілем «Renault Duster», на вул. Грушевського в с. Лоєва Надвірнянського району Івано-Франківської області порушив вимоги пунктів п. 2.3б, 10.1, 12.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя,де наїхав на пішохода ОСОБА_10 , спричинивши смертельні ушкодження, після чого залишив місце події.

3. Апеляційний суд оскарженою ухвалою скасував вирок в частині засудження за частиною 1 статті 135 КК та закрив кримінальне провадження на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а в частині засудження за частиною 2 статті 286 КК залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційних скарг

4. Захисники та потерпіла, посилаючись на частину 1 статті 438 КПК, просять змінити ухвалу апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_5 за частиною 2 статті 286 КК, звільнити його від відбування покарання на підставі статті 75 КК із випробуванням на строк один рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

5. На їх думку, засудженому призначено надмірно суворе покарання, оскільки судами не враховано позитивні данні про особу та відшкодування шкоди потерпілим.

6. Водночас захисники вважають, що винуватість засудженого обґрунтовується неналежними та недопустимим доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) від 20 січня 2022 року та схемою до нього, складеними із грубим порушенням вимог КПК та методології проведення огляду;

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 515/22-28, який невірно встановив місце наїзду на пішохода та не відповідає вимогам статті 101 КПК;

- результатами слідчого експерименту, під час якого враховувалося неправильно визначене місце наїзду на пішохода і проведеного у дорожній обстановці, яка не відповідала тій, що мала місце під час ДТП.

7. Крім того захист зазначає, що суди безпідставно залишили поза увагою докази сторони захисту, зокрема висновок експерта № 2741-Е транспортно-трасологічної експертизи, який спростовує висновок експертизи № 515/22-28.

8. Прокурор, посилаючись на частину 1 статті 438 КПК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Він стверджує, що апеляційний суд усупереч положенням статей 370, 419 КПК не навів достатніх мотивів відмови у задоволенні скарги сторони обвинувачення, і вважає що призначене засудженому покарання є несправедливо м`яким, оскільки у справі не встановлено пом`якшуючих обставин, передбачених статтею 66 КК. Він також звертає увагу на те, що засуджений не визнав своєї вини, намагався уникнути відповідальності, надаючи неправдиві показання.

9. Захисники надали Суду заперечення проти доводів касаційної скарги прокурора.

Позиції учасників касаційного розгляду

10. Захисники та засуджений заперечили проти скарги прокурора, просили змінити судові рішення та застосувати положення статті 75 КК.

11. Прокурор заперечив проти задоволення скарг потерпілої та сторони захисту, підтримавши касаційні вимоги сторони обвинувачення.

12. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

13. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, Суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

14. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412?414 КПК.

15. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій.

Щодо доведеності винуватості

16. Суд першої інстанції ретельно перевірив надані сторонами докази, що мали значення для з`ясування передбачених статтею 91 КПК обставин, дав їм належну оцінку і обґрунтовано визнав їх достатніми для встановлення події злочину та винуватості засудженого.

17. У касаційній скарзі сторона захисту висловила кілька заперечень щодо допустимості доказів внаслідок процесуальних порушень, допущених під час досудового розслідування. Проте ці доводи стосуються достовірності доказів, а не їх допустимості.

18. Суд нагадує, що відповідно до статті 433 КПК вирішення питання достовірності доказів і їх достатності для встановлення факту, на доведення якого вони надані, є перш за все задачею судів попередніх інстанцій.

19. Разом із тим, Суд зазначає, що засуджений не заперечував причетності до ДТП. Висновки експертиз від 02 березня та 05 квітня 2022 року у сукупності з іншими доказами поза розумним сумнівом свідчать про те, що ушкодження потерпілій спричинені саме автомобілем під керуванням засудженого. При цьому сторона захисту не висувала версію, що у засудженого не було можливості своєчасно зреагувати на перешкоду.

20. Отже доводи захисту, що стосуються точного місця наїзду (на узбіччі чи на проїзній частині дороги)і параметрів дорожньої обстановки не мають значення для встановлення факту наїзду на пішохода і винуватості засудженого.

21. За змістом скарги сторона захисту, наводячи свої аргументи щодо сумнівності порушення засудженим кількох пунктів ПДР, у прохальній частині касаційної скарги ставить вимогу про звільнення засудженого від відбування призначеного йому основного покарання на підставі статті 75 КК, зазначаючи про його щире каяття у скоєному. Суд бере до уваги, що і під час касаційного розгляду сторона захисту підтримала свою скаргу лише в частині зміни порядку відбування призначеного покарання.

22. За таких обставин Суд, діючи в межах касаційних вимог, не вважає за необхідне проводити детальний аналіз доводів сторони захисту щодо спірних протоколів та похідних від них висновків експертиз (див. пункт 6 вище), які були покладені в основу обвинувального вироку.

Щодо справедливості призначеного покарання

23. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

24. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій перебувають у кращому становищі, ніж касаційний суд щодо оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого та інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень.

25. Фактично, доводи сторін у касаційних скаргах зводяться до того, що суди першої та апеляційної інстанцій надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого й іншим обставинам справи, з якою не згодні скаржники.

26. На переконання Суду, аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за частиною 2 статті 286 КК через м`якість або через суворість, у касаційних скаргах як сторони захисту, так і сторони обвинувачення не наведено.

27. Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосовувати статтю 75 КК. Ухвалюючи свій вирок у частині призначення покарання, суд урахував, зокрема, що засуджений, грубо порушивши правила безпеки дорожнього руху, вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть дитини.

28. Зважаючи на ці обставини в поєднанні з характером установлених конкретних дій винного, суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення злочинів та виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.

29. Доказів на підтвердження того, що керування автомобілем є основним джерелом доходу засудженого, в матеріалах справи не міститься, не долучено таких доказів і до касаційної скарги. Використання засудженим автомобіля для забезпечення потреб дітей, які знаходяться на його утриманні, не є достатньою підставою для незастосування додаткового покарання.

30. Водночас суд не залишив поза увагою обставини, що характеризують особу винного, у тому числі й зазначені в касаційній скарзі сторони захисту, зокрема щодо відшкодування ним шкоди батькам загиблої дитинита дійшов висновку про можливість призначення засудженому мінімального строку покарання, передбаченого санкцією частини 2 статті 286 КК.

31. Таким чином, суд першої інстанцій не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, відповідає визначеним законом меті та загальним засадам.

32. Суд погоджується з мотивами вироку в цій частині та вважає необґрунтованими доводи в касаційних скаргах про порушення загальних засад при призначенні засудженому покарання.

33. Всупереч доводам скарг апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційних скаргах сторін кримінального провадження, які переважно повторюються в їх касаційних скаргах. Будь-яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не встановив.

34. Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою і не суперечить вимогам статті 419 КПК.

35. Враховуючи викладене, Судом не встановлено порушень норм матеріального та процесуального права, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 та прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3