Справа № 446/1626/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/992/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30.09.2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.402, ч.5 ст.407 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб до 28 листопада 2024 року включно без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі або поряд з триманням під вартою визначити заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що відсутні ризики, визначені ст. 177 КПК України для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а тому , у випадку, якщо колегія суддів прийде до переконання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити розмір застави. Так, на думку захисника, ризик переховування від суду відсутній, оскільки обвинувачений не зацікавлений у такому переховуванні, оскільки з часу внесення відомостей до ЄРДР до моменту розгляду цього клопотання обвинувачений жодним чином не намагався втекти чи уникнути відповідальності. Вказує, що попереднє засудження обвинуваченого не має жодного правового значення, так як така судимість погашена за закінченням відповідних строків. Щодо впливу на свідків, то на думку захисника, оскільки таких випадків не було зафіксовано, то підстави для такого висновку відсутні, а ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є недоведеним.

Окрім того, на утриманні обвинуваченого є четверо неповнолітніх дітей, дружина, яких він повинен утримувати та забезпечувати. Також вказує, що обвинувачений має намір служити, оскільки він проходить службу за контрактом, має досвід бойових дій, здійснював відбиття ракетних атак ворога, а його залишення військової служби було пов`язано з наявністю відповідного захворювання.

Обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Просили задоволити клопотання ГО «Громадський рух «Самостійна Україна»» про взяття на поруки обвинуваченого.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою. Заперечив проти задоволення клопотання ГО «Громадський рух «Самостійна Україна»» про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки таке є необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 розділу ІІ КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні та відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2024 за №0000092, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у непокорі, вчиненій в умовах воєнного стану та самовільному залишенні військової частини без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.06.2024 підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 23.08.2024 включно.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2024 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.08.2024 ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 05.10.2024 включно.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.08.2024 ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.08.2024 залишено без змін.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог ст.ст.177, 183, 194, КПК України, які передбачають порядок обрання та продовження підозрюваним та/або обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні, обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.402, ч.5 ст.407 КК України. Максимальна міра покарання, за інкриміновані обвинуваченому злочини становить десять років позбавлення волі.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд, що не виключає можливості обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Також судом першої інстанції, при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , правильно враховано тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів проти встановленого порядку проходження військової служби в умовах воєнного стану.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно практики ЄСПЛ, саме по собі обвинувачення не може слугувати виправданням попереднього ув`язнення, однак у таких рішеннях ЄСПЛ звертав увагу саме на тривалість такого попереднього ув`язнення, яке не може бути виправдано одною лише тяжкістю обвинувачення. У даній справі, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою згідно ухвали слідчого судді від 25.06.2024, тобто на момент вирішення даного клопотання пройшло лише трохи більше трьох місяців, що не може бути визнано як тривале попереднє ув`язнення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що є доведеним ризик впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, перебуваючи на волі та продовжуючи перебувати на військовій службі, обвинувачений може впливати на свідків інших військовослужбовців частини НОМЕР_1 , де він проходить службу, та які на даний час ще не допитані судом, з метою схиляння їх до зміни або відмови від надання свідчень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , у тому числі і такий запобіжний захід, як взяття на поруки, про що клопотала ГО «Громадський рух «Самостійна Україна»».

Колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі сторони захисту мотивів, даних про особу ОСОБА_7 , конкретних обставин справи, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду. Відтак, такі доводи є безпідставними та не беруться колегією суддів до уваги та спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, оскаржена ухвала Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою є законною та обґрунтованої та її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення. У задоволенні клопотання ГО «Громадський рух «Самостійна Україна»» слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

в клопотанні громадської організації «Громадський рух «Самостійна Україна»» про взяття ОСОБА_7 на особисту поруку відмовити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4