26.11.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/100/24
Справа № 940/310/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

представника потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 0000350 від 24.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бурківці Тетіївського району Київської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм в ПП «Агросистема -Плюс», має на утриманні малолітню дитину - доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаного, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 24.01.2024 року близько 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки) та рухаючись заднім ходом поряд з магазином « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованим по АДРЕСА_2 , в порушення вимог п. п.2.3. (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі - Правила дорожнього руху), де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.9. Правил дорожнього руху України, де вказано: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він, у разі потреби, повинен звернутися за допомогою до інших осіб», проявив бездіяльність та неуважність, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався позаду автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки) по проїзній частині.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, перелом основи та склепіння черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних зон, забої обох лобних часток та лівої частини мозку, травматичний САК (субдуральний крововилив), поверхнева травма голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 порушень вимог п.п., 2.3.(б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв?язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали а саме отриманням потерпілим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, ствердив суду обставини його вчинення, встановлені під час досудового розслідування, пояснивши, що він дійсно 24.01.2024 року близько 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки) та рухаючись заднім ходом поряд з магазином « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованим по АДРЕСА_2 , проявив бездіяльність та неуважність, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рухався позаду автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки) по проїзній частині, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Заявлений потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнав частково, а саме: матеріальну шкоду у розмірі 7410, 80 гривень та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. (а.с.-122-124) Вказав суду, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди він добровільно відшкодував потерпілому 20 000 гривень.(а.с.-125)

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 дав суду показання аналогічні показанням обвинуваченого та підтвердив, що він дійсно 24.01.2024 року близько 09 год. 30 хв. біля магазину «Фора» перейшов через пішохідний перехід і позаду припаркованих автомобілів рухався в напрямку іншого магазину, проте на нього здійснив наїзд автомобіль під керування обвинуваченого, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження та з 24.01.2024 року по 22.02.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2». Підтвердив, що обвинувачений відразу після ДТП добровільно надав йому на лікування 20 000 гривень. Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної школи підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення цілком доведена і його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який є особою, який раніше не судимий, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину, частково відшкодував завдані збитки, висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить небезпеки для суспільства, а також обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

До обставин, що пом?якшують покарання обвинуваченому суд відносить визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому суд не встановив.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Як роз`яснено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 винесеній у справі № 702/301/20, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 14.09.2023 за результатами розгляду справи № 524/12818/21, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд («судова дискреція») залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, беручи до уваги що обвинувачений на момент дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи, позитивну характеристику з місця проживання, той факт, що обвинувачений є учасником бойових дій, єдиним працюючим членом своєї сім?ї, працює водієм в ПП «Агросистема -Плюс», на його утриманні перебуває малолітня дитина та вагітна дружина, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності встановлених судом пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку, віктимну поведінку потерпілого, який в порушення ПДР України рухався про проїзній частині дороги, а також враховуючи те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винуватим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, із покладенням обов?язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 27410,80 гривень та моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної, або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_9 була завдана матеріальна шкода, яка полягає у витратах на лікування в розмірі 27410,80 гривень, яка підтверджується належними письмовими доказами. Разом з тим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 згідно розписки від 07.02.2024 року добровільно відшкодував на лікування потерпілого 20 000 гривень (а.с.-125), відтак з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 7 410, 80 гривень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

По справі встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_9 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болю, душевних стражданнях та переживаннях пережитих у зв?язку з необхідністю тривалого лікування, майже повною втратою слуху, неможливістю нормально пересуватися протягом тривалого часу, необхідністю дотепер продовжувати лікування, пристосовуватись до негативних умов існування, вимушених змінах у його життєвих стосунках.

З урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану потерпілого ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також виходячи із засад розумності та справедливості, розмір моральної шкоди, заподіяної обвинуваченим потерпілому, суд визначає в розмірі 100 000 гривень.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України судові витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бурківці Тетіївського району Київської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , 80 гривень( сім тисяч чотириста десять) гривень 80 копійок матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бурківці Тетіївського району Київської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судові витрати на залучення експерта, підтверджені документально в розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки), який переданий під розписку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 - повернути у його розпорядження; оптичний носій - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя : ОСОБА_1