ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/499/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 2256 /24 Головуючий апеляційної інстанції:
ОСОБА_2 Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 07.10.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 2 ст. 187 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів до 05 грудня 2024 року, включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає рішення суду необґрунтованим, оскільки справа розглядається тривалий час, він під вартою майже 5 років, за цей час ризики втратили свою актуальність. А тому, вважає, що на даний час тримання під вартою є не виправданим, оскільки прокурором не доведено не достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, для запобігання ризикам, на які посилається у вдовому провадженні, Просить врахувати, що він має постійне місце проживання, місце реєстрації, а також те, що судом порушуються розумні строки. Зобов`язується, в разі зміні запобіжного заходу на більш м`який, виконувати усі покладені на нього обов`язки та з`являтись у судові засідання за першим викликом.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомленим про дату та час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних вимог, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Чугуївського міського суду перебувають обвинувальні акти по кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, які об`єднані в одне провадження.

В ході досудового слідства та розгляду справи обвинуваченому ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який неодноразово продовжувався.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, оскільки є достатньо підстав та ризиків вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор вважав, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, просив продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що забезпечить його явку до суду і буде запобіжником вчинення іншого кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якіна даний час не змінилися та продовжують існувати, та вважав, що з моменту взяття обвинувачених під варту до моменту вирішення зазначеного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у злочинах за пред`явленим обвинуваченням; вік та стан його здоров`я; його попередню неодноразову судимість, що може потягти за собою скоєння нових злочинів у разі зміни запобіжного заходу; його репутацію та майновий стан, відсутність стійких соціальних зв`язків, також того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, суд дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та його належну поведінку, а також запобігти спробам переховування від суду та вчиненню іншого злочину, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, оскільки не зникли наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд врахував практику Європейського суду з прав людини, у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», ЄСПЛ згідно з якою, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину, а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного періоду. Крім того рішеннями: Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німмечені, Мацнеттер проти Австрії , зазначені ризики неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення та вчинення ними подальших правопорушень, які суд повинен враховувати при обранні та зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або вчинити інший злочин, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх численність, ступінь тяжкості, а також те, що вони вчинені проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, не є безпідставними висновки суду першої інстанції, що заявлені ризики продовжують існувати. При цьому, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання їм загрожує, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду, а також вчинити інші правопорушення.

При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також зважаючи, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто, не має легального стабільного заробітку, вбачається ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Також на даному етапі провадження не виключена можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків, враховуючи, що йому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою примушування до зміни показань чи відмови від показань, а на даному етапі, свідки ще не допитані.

Враховуючи, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, є про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, колегія суддів вважає, що у цьому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони життя, а також інтересів суспільства і держави в цілому.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо наявності у нього постійного місця проживання, самі по собі не мінімізують і не спростовують наявних ризиків,запобігти яким, в даному випадку, може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Щодо посилання обвинуваченого на тривалий розгляд, то колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів, розгляд кримінального провадження відбувається, враховуючи тривале зупинення діяльності суду у зв`язку з воєнним станом, а також враховуючи об`єм самого кримінального провадження та велику кількість учасників кримінального провадження.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даних обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 07.10.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 та ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 05.12.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може свідчити про порушення розумних строків розгляду даної справи, визначених ст.28 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3