УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000101від 07.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси повторно надійшло клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000101 від 07.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

У клопотанні прокурор, з метою збереження речового доказу, просить накласти арешт на вилучені речі та документи в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони кримінального провадження у судове засідання не з`явились, про розгляд клопотання сповіщались належним чином.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що воно підлягає поверненню прокурору, з наступних підстав.

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101від 07.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Одеською спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Одеської області діє злочинна група осіб, із числа працівників медичних закладів м. Одеси, працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наявною інформацією лікар КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обласної ради та КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради (основне місце працевлаштування) ОСОБА_4 , маючи стійкі корупційні зв`язки з метою особистого збагачення організував схему отримання неправомірної вигоди від цивільних осіб за складення історії хвороби з недостовірними відомостями про діагноз захворювання, на підставі якого відбувається подальше проходження військово-лікарської комісії та зняття таких осіб із військового обліку або надання відповідної відстрочки від призову за мобілізацією. Вартість вказаних послуг складає від 6000 до 12000 доларів США.

У клопотанні зазначено, що встановлено перелік осіб, які причетні до протиправної схеми ОСОБА_4 та осіб, які були «клієнтами» ОСОБА_4 з метою отримання відстрочки від призову, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рідна сестра дружини ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка безпосередньо здійснює зберігання грошових коштів отриманих ОСОБА_4 протиправним шляхом та документів щодо оформлення фіктивної інвалідності.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2024 у справі № 947/32771/24, провадження № 1-кс/947/14134/24було проведено обшукза місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: грошові кошти на загальну суму 12 400 доларів США.

Постановою слідчого від 18.10.2024 року вилучене майно визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає що, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно, прокурор визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В даному випадку слідчому судді не зрозуміло яке доказове значення в рамках кримінального провадження мають вилучені за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 грошові кошти на суму 12 400 доларів США, та який процесуальний статус в рамках даного провадження має сама ОСОБА_5 , яка навіть не допитана в якості свідка.

Прокурор у клопотанні фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин кримінального провадження, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні, однак при цьому не мотивує необхідності накладення арешту на майно.

Слідчий суддя позбавлений можливості встановити з яких причин наразі вилучені за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 12 400 доларів США необхідні органу досудового розслідування та чому прокурор вважає, що вони можуть мати значення для встановлення обставин імовірного вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження за ознаками злочинів передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України та яким чином вони відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Слідчий суддя звертає увагу, що аналогічне клопотання сторони обвинувачення з вищевикладених обставин було повернуто прокурору для усунення недоліків, проте сторона обвинувачення фактично проігнорувала мотиви їх повернення та знову звернулась з не вмотивованим клопотанням аналогічного змісту та без долученя відповідних доказів.

Згідно з ч. 3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що прокурор належним чином не обґрунтував клопотання щодо необхідності органу досудового розслідування вилученого майна, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000101 від 07.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1