Провадження № 1-кс/344/5171/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000028 відомості про яке 06.02.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати арешту автомобіля марки Рено Кенго із д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності.

В обґрунтування зазначеного вказує, автомобіль знаходиться на спец майданчику. При цьому, з моменту внесення відомостей до ЄРДР пройшло більше одного року, а тому він вважає, що на даний час всі необхідні слідчі дії проведено, а від погодних умов автомобіль втрачає свої властивості. Крім того, з приводу ДТП ніхто з учасників претензій один до одного не мають.

Заявник не з`явився у клопотанні просив про розгляд без участі.

Від слідчого надійшла заява, в якій слідчий не заперечив проти задоволення клопотання, додавши постанову про закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.02.2023 у справі №3442295/23, з поміж іншого накладено арешт на автомобіль марки Рено Кенго із д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 , яким в момент вчинення ДТП керував ОСОБА_3 вилучений під час огляду місця події 06.02.2023, із забороною розпорядження та користування ним, зокрема як на речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000028, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з тим, постановою старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 закрито кримінальне провадження № 0000028, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за відсутністю у діях ОСОБА_5 складу злочину.

Частиною 1 ст.1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК України).

Частини 3 та 4 ст.174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст.174 КПК України не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою дізнавача на підставі приписів п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст.132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» №2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч.4 ст. 132 КПК України є дієвим засобом реалізації положень ст. Конституції України, ст.13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч.4 ст.132 КПК є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч.1 ст.170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч.4 ст.132 КПК України вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України.

За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого (дізнавача) або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року №4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). В Рішенні від 18 червня 2020 року №5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул (правова позиція, викладена у правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22).

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Підсумовуючи викладене у своїй сукупності, арешт на майно заявника, як захід забезпечення кримінального провадження припинив свою дію, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Керуючись ст.ст.2, 7-29, 132, 174, 309, 310, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА :

У клопотанні ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000028 відомості про яке 06.02.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1