Справа № 132/3038/24
Ухвала

Іменем України

13 листопада 2024 року слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою, та клопотання підозрюваного ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення раніше визначеного розміру застави, заявлені в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 18 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2024 року до слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347 від 18 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, в рамках якого 19 вересня 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, та на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 20 вересня 2024 року у справі № 132/3038/24, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до постанови керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 від 07 листопада 2024 року, продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 19 грудня 2024 року. На дату розгляду клопотання, наявні ризики, що дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому постало питання про необхідність продовження відносно нього строку тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 грудня 2024 року.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 підтримала дане клопотання та зазначила, що всі підстави для продовження у відношенні ОСОБА_9 строку тримання під вартою, викладені у поданому слідчому судді процесуальному документі.

Прокурор ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримав подане слідчим клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_13 та його захисник адвокат ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотання слідчого через відсутність на їх думку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення раніше визначеного розміру застави.

Вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив, що в провадженні СВ відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347 від 18 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, в рамках якого ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 20 вересня 2024 року у справі № 132/3038/24, у відношенні ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 16 листопада 2024 року включно, з визначенням розміру застави у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі постанови керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 від 07 листопада 2024 року, продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні № 0000347 від 18 вересня 2024 року, до трьох місяців, тобто до 19 грудня 2024 року.

Прокурором у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , вважаючи, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні імовірності переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та/або суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, кримінальне правопорушення за ч.5 ст.185 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_9 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду під час притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

Підозрюваний ОСОБА_9 згідно матеріалів клопотання та відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 19.09.2024 року, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальні, за вчинення яких відбував покарання в місцях позбавлення волі. Востаннє, 15 липня 2020 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, звільнений 24 січня 2022 року із Державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14), по відбуттю строку покарання. На шлях виправлення не став, та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, після якого з місця вчинення злочину зник, та був затриманий працівниками поліції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 року), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та на даний час продовжує діяти.

У зв`язку із цим, Кабінет Міністрів України вніс зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою від 27.01.1995 року № 57. Так, згідно зазначених змін до Правил, з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, а також визначено перелік громадян України чоловічої статі, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, що мають можливість виїхати за кордон під час дії воєнного стану.

Згідно роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у пункті 8 зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Внаслідок збройної агресії російської федерації, Україною з 24.02.2022 року, згідно відкритих даних, не контролюється орієнтовно понад 20 відсотків власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Існують способи виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, і через офіційні пункти пропуску, доприкладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Також існують реальні можливості переховування підозрюваного і на тимчасово окупованих територіях України.

Підозрюваний ОСОБА_9 не має соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв`язків. Не працевлаштований, не має належного джерела доходу.

Окрім того, на переконання суду у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування) та відсутність стійких соціальних зав`язків за місцем проживання, підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Не виключено і те, що підозрюваний ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та/або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин даного кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування на даний час ще не завершено, а отже не проведенні всі необхідні слідчі дії.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, суд бере до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_9 зможе незаконно впливати на свідків, з метою можливої зміни ними своїх попередніх показів у суді, оскільки йому були вручені копії матеріалів кримінального провадження та відомі не лише анкетні дані вказаних осіб, але й їх фактичне місце проживання, а також зміст наданих ними показів.

Отже, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання свідків щодо обставин вчинення злочину мають значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності. Це ж стосується і впливу на потерпілу особу.

Відсутність трудових правовідносин (місця працевлаштування), належного та постійного джерела доходу (прибутку) у підозрюваного ОСОБА_9 , підвищує ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначається, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 відповідно до вимог частини першої статті 178 КПК України, слідчим суддею враховуються такі обставини як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у його вчиненні, відсутністю сталих соціальних зв`язків та стосунків, а також вільний вибір місця знаходження та проживання, що може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання слідчий суддя виходить з того, що зокрема домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 з огляду зокрема на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, відсутність у нього наміру переховуватися чи залишати територію Україну, що випливає з матеріалів провадження, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

На думку суду доводи підозрюваного та його захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 на даний час є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно підозрюваного дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Задовольняючи клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне зменшити розмір застави, який був визначений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 20.09.2024 року у справі № 132/3038/24, з 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605600грн.00коп., виходячи з наступних підстав.

Згідно із частиною третьою статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, пункт 3 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, який необхідно застосувати до підозрюваного як альтернативний триманню під вартою, слідчий суддя виходить з того, що перш за все має бути врахована реальна можливість підозрюваного виконувати умови запобіжного заходу. Зокрема, у разі визначення застави в порядку частини третьої статті 183 КПК України, необхідно встановити такий її розмір, який не буде завідомо непомірним для підозрюваного і не становитиме для нього надмірного тягаря до такої міри, що фактично застосоване до нього тримання під вартою стане безальтернативним.

З урахуванням обставин цього кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір застави, який був визначений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 20.09.2024 року у справі № 132/3038/24, з 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605600грн.00коп.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків.

При цьому, суд вважає, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Крім того, в порядку частини п`ятої статті 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у зв`язку із встановленням ризиків перешкоджання кримінальному провадженні, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; повідомляти слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування з потерпілою особою та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Такі обов`язки за своїм характером не будуть занадто обтяжливими для підозрюваного ОСОБА_9 і здатні запобігти реалізації встановлених вище судом ризиків.

Керуючись ст.ст. 176-178, 193-194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою, та клопотання підозрюваного ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення раніше визначеного розміру застави, заявлені в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 18 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Котовська Одеської області, громадянину України, із середньо-спеціальною освітою, одруженому, непрацевлаштованому, раніше неодноразово судимому, востаннє 15 липня 2020 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, звільненому 24 січня 2022 року із Державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14), по відбуттю строку покарання, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, строк тримання під вартою та утримувати його під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька УВП (№ 1)», в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 грудня 2024 року включно.

Зменшити розмір застави, який був визначений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 20.09.2024 року у справі №132/3038/24, з 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605600грн.00коп., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача: UA0000401, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава, номер та дата ухвали суду, кримінальне провадження, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; повідомляти слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування з потерпілою особою та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Роз`яснити підозрюваному положення п.п.8, 10 ст.182 КПК України, згідно з якими у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 19 грудня 2024 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя