КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною захисника ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301 КК України, строком на 60 діб, тобто до 10 листопада 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301 КК України, строком на 60 діб, тобто до 10 листопада 2024 року включно, з утриманням в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції,проаналізував доводи сторін кримінального провадження, враховув зміст та обсяг обвинувачення, а також конкретні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому та зазначив про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень різного ступеню тяжкості, в тому числі тяжких та особливо тяжких.

Встановлені обставини дають переконливі підстави вважати, що у справі відносно ОСОБА_6 існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними показань в частині фактичних обставин, вчинити інше кримінальне правопорушення, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0002603 від 22.09.2021 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 .

Також захисник просить застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 . Надати ОСОБА_6 дозвіл на перебування у бомбосховищі чи іншому укритті на час оголошення повітряної тривоги у місцевості за місцем фактичного проживання та перебуванням під домашнім арештом. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена без повного з`ясування всіх обставин справи, всупереч вимогам КПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, суд, в порушення вимог КПК України, при продовженні дії запобіжного заходу ОСОБА_6 не врахував, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор у клопотанні, нічим не обґрунтовані та взагалі відсутні.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що з наданих до суду стороною обвинувачення матеріалів, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному із них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_6 у подальшому міг би переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вважає апелянт, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було наведено жодного підтвердженого факту, який би доводив існування ризику ухилення обвинуваченого від правосуддя, навпаки, а ні прокурором, а ні судом, не взято до уваги, що ОСОБА_6 , жодного разу не вживав будь-яких заходів спрямованих на переховування від органів досудового розслідування, на момент затримання працював приватним підприємцем, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві.

Крім того, доводи суду першої інстанції щодо наявності ризику впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, як зазначає захисник, не можуть служити підставою для наявності такого ризику, оскільки вказаний ризик взагалі відсутній.

Доказів того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, сторона обвинувачення також не надала.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_6 є раніше несудимим, на момент затримання працював приватним підприємцем, мав місце реєстрації та право проживання в АДРЕСА_1 .

До того ж, продовження судом першої інстанції строку тримання ОСОБА_6 під вартою, на думку захисника, є виключно цілеспрямованим знущанням над обвинуваченим, зважаючи на те, що в Україні з 24.02.2022 року триває війна, існує небезпека ракетних обстрілів в м. Києві, Росія завдавала неодноразових ракетних ударів по території поряд з ДУ «Київський слідчий ізолятор», у якому утримується обвинувачений, та який не обладнано укриттям чи бомбосховищем.

ОСОБА_6 вкрай болісно реагує на повітряні тривоги, у нього погіршився сон та самопочуття, під час повітряної тривоги він перебуває в стані паніки від розуміння того, що він перебуває у небезпеці та не має можливості самостійно подбати про своє життя та здоров`я.

Перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою у зазначених умовах небезпеки, на думку захисника, слід розцінювати як катування, оскільки умови виконання обраного відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою завдає йому душевних страждань.

Виходячи з вищенаведеного, а також правих позицій

Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що є достатні підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд врахував обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України та встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є обґрунтованою підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи висновок про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, із застосуванням насильства, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавленням волі.

Вказані обставин в сукупності свідчать про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватися від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує, у випадку встановлення судом його винності, впливати на потерпілого та свідків з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, суд врахував ряд факторів щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у провадженні відносно ОСОБА_6 , а також визнав існування кількох ризиків, а не лише вчинення тяжкого та особливо злочину, за який передбачено покарання тривалий строк позбавлення волі, як це вважає захисник.

Посилання в апеляції захисника на те, що ОСОБА_6 є раніше несудимим, на момент затримання працював приватним підприємцем та мав місце проживання в м. Києві, не може бути взятим до уваги, оскільки такі дані про особу обвинуваченого не нівелюють ризиків, встановлених у цьому провадженні, - переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків у провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окремо, і досить детально суд зазначив про відсутність у цьому провадженні доказів чи аргументів, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, також не отримано і відомостей щодо обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилався захисник, прохаючи суд змінити ОСОБА_6 запобіжний заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Твердження захисника про те, що у Київського СІЗО, де утримується обвинувачений, не створено відповідних умов, укриття для безпечного перебування обвинуваченого під час повітряної тривоги, та є таким, що унеможливлює перебування ОСОБА_6 в умовах СІЗО і взагалі прирівнюється до катування, є безпідставними.

Зокрема, тезу про відсутність в Київському СІЗО укриття чи бомбосховища захисник обґрунтовує з посиланням на документи, датовані кінцем 2022 та кінцем 2023 років, які не можуть бути взятими до уваги наразі.

Що стосується небезпеки, яка виникає при обстрілах території України російськими військовими, то колегія суддів відмічає, що обставини, на які посилається захисник в апеляції щодо самопочуття обвинуваченого ОСОБА_6 та його переживань стосуються кожного громадянина України, який переживає ракетні та інші атаки.

Колегія суддів, погоджуючись з твердженням захисника про те, що держава несе відповідальність за життя особи, яка перебуває в умовах несвободи, водночас відмічає, що відповідальність за масовані ракетні та інші обстріли території України і наслідки таких атак несе Російська Федерація, яка веде агресивну війну проти України.

Щодо посилання захисника на порушення прав обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок продовження тримання його під вартою, то з урахуванням обставин провадження, рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів вважаючи ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , законною і обґрунтованою, а тому не убачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301 КК України, строком на 60 діб, тобто до 10 листопада 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 760/11527/23

Провадження № 11-кп/824/5423/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1