ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/1744/20 Номер провадження 11-кп/814/378/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000665 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`янка Ізюмського району Харківської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки обмеження волі,

- за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі,

- за ч.1 ст.368 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади та займатись діяльністю у сфері лісового господарства строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 11147,71 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Відповідно до наказу директора Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України №273-к від 16 cерпня 2019 року ОСОБА_8 переведений з посади старшого майстра лісу Петрівського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» на посаду виконуючого обов`язки лісничого Петрівського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» та наділений повноваженнями здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю лісництва.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_8 щодо придбання круглих лісоматеріалів породи «Сосна», після чого обвинувачений, переслідуючи мету отримання неправомірної вигоди для себе, з використанням наданого йому службового становища, за вчинення дій в інтересах ОСОБА_9 , попрохав останнього надати йому неправомірну вигоду у розмірі 1100 гривень за метр кубічний лісу.

Розуміючи незаконність прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою та в подальшому вчиняв дії під контролем правоохоронних органів.

08 листопада 2019 року близько 12 години ОСОБА_9 у Петрівському лісництві ДП «Ізюмське лісове господарство», що розташоване за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Руднево, вулиця Петрівська, будинок №9, придбав 39 круглих лісоматеріалів породи «Сосна» довжиною 4.5 метри за 12860, 94 грн, про що ОСОБА_8 видав товарно-транспортну накладну.

Цього ж дня, близько 17 години виконуючий обов`язки лісничого Петрівського лісництва ДП «Ізюмське лісове господарство» ОСОБА_8 , реалізуючи прямий умисел, направлений на отримання раніше обумовленої неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , на виїзді з міста Ізюм Харківської області отримав неправомірну вигоду у сумі 12000 грн заздалегідь ідентифікованих грошових коштів за надання ОСОБА_9 без відповідних документів 28 круглих лісоматеріалів породи «Сосна» довжиною 4.5 метри.

14 листопада 2019 року ОСОБА_9 у ОСОБА_8 спочатку придбав 36 круглих лісоматеріалів «Сосна» довжиною 4.5 метри за 13587, 43 грн, про що останнім було видано товарно-транспортну накладну. Цього ж дня о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 отримав неправомірну вигоду у сумі 9400 гривень, заздалегідь ідентифікованих грошових коштів за придбання 25 круглих лісоматеріалів «Сосна» довжиною 4.5 метри.

Крім того, 14 листопада 2019 рок, під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 24,1511 г; 5,6773 г; 2,6170 г; 0,4003 г, а також екстракт канабісу масою в перерахунку на суху речовину становить 0,0429 г та 0,0660 г, які ОСОБА_8 незаконно придбав, перевіз та зберігав за місцем свого проживання без мети збуту.

Також під час цього обшуку було виявлено та вилучено споряджений уніфікований запал до ручних гранат, модернізований УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв і належить до засобу детонування вибуху, який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання без передбаченого законом дозволу.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок місцевого суду та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

При цьому зазначає, що обвинувачений щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину з інвалідністю.

Стверджує про відсутність заподіяної у кримінальному провадженні шкоди державі чи будь-якій особі.

Вказує, що можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі підтверджується досудовою доповіддю органу пробації.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

У заяві до апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 прохав звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності та розглянути провадження без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги та заяви підзахисного, думку прокурора про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а також про безпідставне призначення судом на підставі ч.1 ст.70 КК України додаткового покарання, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій зач.1 ст.309, ч.1 ст.263 та ч.1 ст.368 КК України ніким із учасників провадження не оспорюються.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Останнє за часом кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 вчинив 14 листопада 2019 року, а отже станом на 03 вересня 2024 року закінчилися встановлені у п.2 ч.1 ст.49 КК України строки давності.

Обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, яку захисник підтримав у судовому засіданні апеляційного суду.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, відповідно до ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, а відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинні положення п.2 ч.1 ст.49 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ передбачають, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Враховуючи наявність згоди обвинуваченого, звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Враховуючи наведене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України підлягає до скасування, а кримінальне провадження в цій частині до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Як вбачається з матеріалів провадження, обираючи ОСОБА_8 захід примусу за ч.1 ст.263 КК України, місцевий суд дав належну оцінку даним про особу винного, ступеню тяжкості вчиненого злочину, врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які його обтяжують та обґрунтовано визначив покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цього злочину.

Водночас, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст.368 КК України, суд хоча і зазначив у мотивувальній частині вироку про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади та займатись діяльністю у сфері лісового господарства, проте неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Так, суд залишив поза увагою приписи п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, визнавши обвинуваченого винним у вчиненні кількох злочинів, відповідальність за які передбачена різними статтями (частинами статей) КК України, суд повинен призначити додаткове покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити його за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України.

Призначення додаткового покарання, як і основного, лише за сукупністю злочинів є неприпустимим.

Не зважаючи на такі вимоги закону, місцевий суд, не призначивши додаткового покарання за ч.1 ст.368 КК України, призначив його лише за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.1 ст.70 КК України, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, вказівка місцевого суду про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади та займатись діяльністю у сфері лісового господарства на підставі ч.1 ст.70 КК України підлягає виключенню з резолютивної частини вироку.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо виду та розміру основного покарання за ч.1 ст.368 КК України у виді 2 років позбавлення волі, яке необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Водночас, твердження захисника про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суперечать приписам закону.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України в редакції на час вчинення злочину, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Чинною редакцією цієї норми Кодексу встановлено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з Приміткою ст.45 КК України в редакції на час вчинення злочину, корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368-369-2 цього Кодексу.

Чинна редакції цієї Примітки визначає, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення корупційного злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 цього Кодексу є неприпустимим.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційною скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині його засудження за ч.1 ст.309 КК України скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, а кримінальне провадження №0000665 в цій частині закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку пропризначення ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст.70 КК України додаткового покарання у виді позбавленням права займати посади та займатись діяльністю у сфері лісового господарства строком на 2 роки.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.263 та ч.1 ст.368 КК України до покарання, обраного судом, тобто:

- за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі,

- за ч.1 ст.368 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудити ОСОБА_8 на 3 роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4