Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4677/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/473/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали провадження №279/4677/24 за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 23.09.2024.

Заборонено ОСОБА_8 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Зобов`язано ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою слідчого до Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого.

В поданій апеляційній прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб стосовно ОСОБА_8 . При цьому, зазначає, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами та стороною захисту не оспорювалась, при цьому, останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі з максимальним строком до 10 років. Зазначає, що ризик переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, зокрема у зв`язку з вчиненням ним злочину в період випробування, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності, крім того, ОСОБА_8 є чоловіком середніх років, не має стійких соціальних зав`язків, особи на його утриманні не перебувають, вбачається, що схильний до вживання спиртних напоїв, після вживання яких стає агресивним, офіційних джерел доходів не має, займається тимчасовими заробітками, тому може залишити своє місце проживання та переховуватись від органів слідства. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, оскільки особисто знайомий та проживає в одному мікрорайоні. Звертає увагу, що ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.263 КК України та наразі обвинувачується за ч.2 ст.263 КК України, тобто мав доступ до зброї, яку також носив з собою, а тому може вчинити тиск на потерпілу, свідків з використанням зброї (погрозою її використання), що останніми може сприйматись як реальні погрози. Також, підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе вчинити інший тяжкий або особливо тяжкий злочин, оскільки останній раніше судимий. Вважає, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст. ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання (зміну) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням відповідних обов`язків, не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №279/4677/24, в провадженні СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000456 від 22.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Згідно змісту клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 22.07.2024 близько 17 год 20 хв перебував в стані алкогольного сп`яніння на березі річки Уж неподалік будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , помітив неподалік ОСОБА_10 , яка мала при собі мобільний телефон та ювелірні прикраси. В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 діючи з корисливих мотивів, несподівано для потерпілої ОСОБА_10 , зі спини, підбіг та ставши обличчям навпроти останньої, із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу, рукою, ОСОБА_11 вирвав з її руки мобільний телефон марки «Samsung М 32», вартістю 9000 грн., в якому знаходилась SIM-карта ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , вартістю 50 грн., після чого рукою з шиї потерпілої ОСОБА_10 , шляхом ривка, зірвав золотий ланцюжок вагою 24,5 гр., 585 проби, вартістю 54 700 грн., та заподіяв потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді саден у ділянці шиї. В подальшому ОСОБА_8 , утримуючи вказане майно при собі, місце вчинення злочину покинув та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 63750 грн.

22.07.2024 року відомості про вказане кримінальне правопорушення СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області внесені до ЄРДР під №0000456 за ч.4 ст.186 КК України.

22.07.2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

23.07.2024 року відповідно до ст.276-278 КПК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження №0000456 від 22.07.2024 за ч.4 ст.186 КК України.

23.07.2024 старший слідчий СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що надані докази свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя також вказав, що прокурором на підставі доказів, долучених до клопотання, доведено наявність відповідних процесуальних ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, разом з цим, не доведено неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя, встановивши наявність відповідних ризиків, дійшов висновку, що до підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики неможливо усунути при застосуванні такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто, відповідно до вимог ст.12 КК України, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Слід взяти до уваги і ту обставину, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні інкримінованого правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи сторони захисту в апеляційному суді щодо дотримання підозрюваним відповідної процесуальної поведінки підозрюваного (визнає вину, співпрацює зі слідством-заперечено прокурором, добровільно повідомив місце знаходження викраденого майна - заперечено прокурором) не можуть бути безумовними обставинами, які зводять до об`єктивного мінімуму вище зазначений процесуальний ризик.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

На думку апеляційного суду, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду. На думку апеляційного суду, цей процесуальний ризик є об`єктивно доведеним та дійсно існуючим.

Крім того, в даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на відповідних учасників провадження з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. В даному випадку, слід врахувати те, що підозрюваний особисто знайомий з відповідними учасниками провадження (свідками, понятими), котрі проживають в одному мікрорайоні з останнім.

Є і опосередковано доведеним процесуальний ризик можливості підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням, принаймні, того, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє - вирок Коростенського міськрайонного суду від 30.11.2023 за ч.1 ст.263 КК України. В провадженні суду першої інстанції також перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено про існування ризиків зазначених в клопотанні слідчого, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість протиправного впливу на учасників кримінального провадження, як і вчинити інше кримінальне правопорушення, за встановлених в ході досудового розслідування обставин, а застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не зможе запобігти виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню зазначених ризиків.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доведеність того, що до ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування (початкова стадія) доцільно застосувати саме виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.409 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , із визначенням відповідного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу з огляду на положення ч.3 ст.183 КПК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_8 (неодружений, непрацюючими, негативні характерники, раніше судимий), а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на відповідних учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення), апеляційний суд, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, визначає заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід застосувати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, а відтак апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.07.2024, якою застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням відповідних процесуальних обов`язків, з строком до 23.09.2024, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.09.2024.

Визначити заставу в у розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО: 820172, Банк: ДКСУ у м.Києві, рахунок: UA0085932).

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду, а саме Житомирська обл., м.Коростень;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії обов`язків у разі внесення застави до 23.09.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :