Номер провадження: 11-сс/813/1489/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 16.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001090, від 19 липня 2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345; ч.1 ст.343 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 16.09.2024 року задоволено клопотання прокурора та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345; ч.1 ст.343 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 жовтня 2024 року включно.

Покладено на підозрюваного обов`язки строком до 19.10.2024, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до прокурора, слідчого або суду за вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_7 зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій він просив ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в повідомлені про підозру не зазначено, які саме дії вчинив ОСОБА_7 на виконання об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.345 КК України, не зазначено потерпілу особу, та сукупність доказів, відповідно до стандарту доведеності «обґрунтована підозра».

Також захисник вказав, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів існування будь-яких ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор, будучи сповіщеним про дату та час апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, із заявами та клопотаннями на адресу апеляційного суду не звертався.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з положеннями ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345; ч.1 ст.343 КК України, за обставин ретельно викладених у клопотанні прокурора, є обґрунтованою.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 19.07.2024 року; протоколом огляду відеозапису подій кримінального правопорушення, що відбувались за адресою: АДРЕСА_1 , та іншими матеріалами в їх сукупності.

19 липня 2024 року, о 13:20 год., ОСОБА_7 , затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 343 КК України.

20 липня 2024 року, о 01:31 годині, ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 343 КК України.

Твердження захисника про те, що у повідомленні про підозру не зазначені дії ОСОБА_7 , якими охоплюється об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, спростовуються текстом повідомлення про підозру.

Диспозиція ч.1 ст.345 КК України передбачає у тому числі знищення чи пошкодження майна щодо працівника правоохоронного органу.

Так у повідомленні про підозру зазначено наступне: « в подальшому ОСОБА_7 , достовірно усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, а також їх службовий автомобіль, а саме транспортний засіб «Skoda Rapid» білого кольору, з помітно визначеними знаками патрульної поліції України, кулаком правої руки завдав шкоди вище вказаному автомобілю, а саме по правому боковому дзеркалу автомобілю патрульної поліції зі номерним знаком « НОМЕР_1 », тим самим заподіяв майнової шкоди службовому транспорту Національної поліції України, в результаті чого автомобіль втратив функціональне призначення».

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання докази, на даному етапі є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345; ч.1 ст.343 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності підозри відносно ОСОБА_7 апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до приписів ст.279 КПК України, у випадку виникнення підстав, обсяг підозри може бути змінений або ж особі може бути повідомлено про нову підозру.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_6 про те, що в повідомлені про підозру не зазначено потерпілу особу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.277 КПК, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором та має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Як убачається із матеріалів справи, слідчий при складанні повідомлення про підозру дотримався вказаних вимог КПК України. Разом з тим відомості про потерпілого є обов`язковим елементом при складанні обвинувального акту за наслідками закінчення досудового розслідування.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального проступку та нетяжкого кримінального правопорушення, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Також, в рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді, що у випадку незастосування до підозрюваного запобіжного заходу, останній може незаконно впливати на експерта, спеціаліста та свідків у цьому кримінальному провадженні, показання яких вказують на причетність до вчинення злочину ОСОБА_7 , чим перешкоджатиме органу досудового розслідування у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів.

Разом з тим, вказані події викликали значний суспільний резонанс та відбулися за значної присутності людей, а тому були висвітлені у ЗМІ та соціальних мережах, у тому числі в загальнодоступних групах з невизначеним колом людей в подальшому задля встановлення всіх обставин кримінального правопорушення в ході досудового розслідування будуть збиратися докази в тому числі в мережі Інтернет, а також встановлюватись повний перелік свідків, показання яких можуть мати суттєве значення у кримінальному провадженні, за таких обставин наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про необхідність продовження строку цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 , який на даному етапі досудового розслідування зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та дозволить контролювати місце перебування підозрюваного, який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку цілодобового домашнього арешту, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора є необґрунтованими, а слідчий суддя правильно встановив обставини, які свідчать про наявність правових підстав для продовження строку цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_7 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001090, від 19 липня 2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345; ч.1 ст.343 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4