Провадження № 1-кп/243/785/2024
Справа № 243/5161/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 рокута в режимі відеоконференції, під час трансляції, з приміщенням гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 з дислокацією у АДРЕСА_1 , кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0004770 від 19 червня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Андрусівка Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом, водія протитанкового взводу роти вогневої підтримки 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2019 року громадянин України ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби на посадах осіб солдатського складу строком на 3 роки.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з дня зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Разом з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2021 року № 282 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду водія протитанкового взводу роти вогневої підтримки 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на усі види забезпечення.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

У відповідності до ст.ст. 17, 65 Конституції України ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

В порушення наведених вище вимог законодавства, чітко знаючи та розуміючи зміст покладених на нього обов`язків з військової служби, проте діючи всупереч зазначеним обов`язкам, визначеним у статутах Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія протитанкового взводу роти вогневої підтримки 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18 червня 2022 року, тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, самовільно залишив місце служби у АДРЕСА_3 , а вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 21.07.2022 до місця служби у АДРЕСА_3 .

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

У підготовчому судовому засіданні учасники розгляду кримінального провадження не заперечували проти здійснення розгляду даного кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Під час підготовчого судового засідання надійшла угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0004770 від 19 червня 2024 року, відповідно до якої 21 червня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

За умовами угоди, уточненої в ході підготовчого судового засідання, які зафіксовані у журналі судового засідання, сторони домовились про таке:

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Обов`язки на обвинуваченого ОСОБА_3 щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, не покладаються.

Враховано ступінь і характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_3 при досудовому розслідуванні кримінального провадження щодо нього, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також характер і тяжкість обвинувачення, особу винного, прийнято до уваги інтереси суспільства, а саме: призначення ОСОБА_3 необхідного й достатнього для його виправлення покарання і попередження вчинення ним нових злочинів, сторони дійшли згоди, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання із застосуванням ст. ст. 69, 58 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, зокрема покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, які на підставі ст. 58 КК України замінити на 2 (два) роки службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків.

Строк відбуття покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 чч. 1 п. 1 «в», 5 КК України у строк остаточно призначеного покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 18 червня 2024 року по день ухвалення вироку (звільнення з-під варти), з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердила, що була присутньою при ініціюванні угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушень, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

Дослідивши представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 21 червня 2024 року обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор під час судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 58 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, зокрема покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, які на підставі ст. 58 КК України замінити на 2 (два) роки службового обмеження з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах воєнного стану, та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 16 серпня 2024 року із визначенням розміру застави з утримуванням його на гауптвахті.

Враховуючи присуджене покарання обвинуваченому, яке не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти слід скасувати із дати ухвалення вироку та звільнити останнього з-під варти негайно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 21 червня 2024 року, укладену між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0004770 від 19 червня 2024 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замінити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) від суми грошового забезпечення.

На підставі п. в) ч. 1 і ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 18 червня 2024 року по 07 серпня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Строк відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання, а саме видачі командиром військової частини відповідного наказу по військовій частині, згідно із ст. 47 КВК України.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, скасувати, звільнити ОСОБА_3 з під варти негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1