Дата документу 21.11.2024 Справа № 335/7086/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1108/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/7086/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполь Донецької області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він не пізніше початку серпня 2022 року, будучи громадянином України, діючи умисно, із власних корисливих та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи на території селища Кам`янка Пологівського району Запорізької області, добровільно зайняв у незаконному органі влади під назвою (мовою оригіналу) «Военно-гражданская администрация пгт Куйбышево Пологовского района Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території за адресою АДРЕСА_2 , посаду начальника відділу земельних відносин, функції та повноваження якої достовірно встановити не виявилось можливим.

Під час досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані прокурором за ч.5 ст.111-1 КК, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом ту обставину, що ОСОБА_8 був наділений організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями, що виключає кваліфікацію його дій за ч.5 ст.111-1 КК.

Крім того, суд виключив з обсягу обвинувачення ОСОБА_8 добровільне зайняття ним посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а саме начальника відділу культури, молоді і спорту, оскільки повідомлення про зміну підозри від 26.07.2023 року не було опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а тому повідомлення про зміну підозри не може вважатися таким, що належним чином вручене підозрюваному.

Відтак суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.111-1 КК, як добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території. Йому призначено покарання у виді позбавлення права займати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 12 років без конфіскації майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та запобіжний захід.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у повному обсязі за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, які надають публічні послуги, строком на 15 років з конфіскацією майна. Визначити строк відбування покарання обвинуваченому з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Аргументуючи свої вимоги прокурор зазначив, що суд, не спростовуючи у вироку факту зайняття обвинуваченим керівної посади а саме посади начальника так званого «отдела земельных отношений» у незаконному органі влади окупаційної адміністрації, а також добровільності його дій, вказав на відсутність доказів на підтвердження того, які саме вчинив дії чи приймав рішення ОСОБА_8 на цій посаді. Проте з огляду на формулювання диспозиції ч.5 ст.111-1 КК сам факт добровільного зайняття громадянином України посади в незаконно створених органах влади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією нормою. Тобто вже факт зайняття особою саме керівної посади в органі або його структурному відділі (підрозділі) і є фактично складом закінченого кримінального правопорушення за ч.5 ст.111-1 КК. Згідно зі словниковим тлумаченням начальник це особа, що очолює що-небудь, керує кимось, завідує чим-небудь. Крім того, карні діяння особи є закінченими одразу після добровільного зайняття посади в незаконно створених органах влади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, а не після виконання ним цих функцій. Тривалість, якість, мотиви до виконання особою своїх обов`язків, обсяг дій, які особа вчинила на посаді, не впливає на кваліфікацію за ч.5 ст.111-1 КК та можуть лише вплинути на міру покарання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2024 року (справа №953/7182/213, провадження №51-7232км23). Крім того, суд безпідставно не визнав в якості доказу протокол огляду інформації, яка міститься у вільному доступі всесвітньої мережі Інтернет, від 06.06.2023 року. Адже ОСОБА_8 притягнуто до кримінальної відповідальності за злочин, який віднесено до злочинів проти основ національної безпеки. Одним із основних доказів зазначеної категорії кримінальних проваджень є електронні (цифрові) докази. Водночас судом взято до уваги та визнано доказами два протоколи огляду документів, наданих свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 14.04.2023 року та від 17.04.2023 року.

Також суд необґрунтовано виключив з обвинувачення епізод добровільного зайняття ОСОБА_8 посади «начальника отдела молодежи и спорта» у незаконному органі влади. Так на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» було опубліковано повістки про виклик ОСОБА_8 на 13 та 14.06.2023 року до СВ УСБУ для вручення повідомлення про підозру за ч.5 ст.111-1 КК, яку 09.06.2023 року у спосіб, передбачений ч.3 ст.111, ст.135 КК було вручено ОСОБА_8 шляхом скерування на електронну поштову скриньку, яка належить окупаційній адміністрації, та адвокату. Відтак ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим зі змістом процесуальних документів. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12.07.2022 року надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування. 26.07.2023 року ОСОБА_8 було складено повідомлення про зміну підозри за фактично встановленими слідством обставинами, а саме у зв`язку з її доповненням в частині добровільного зайняття ОСОБА_8 посади «начальника отдела молодежи и спорта» у тому самому незаконному органі влади, тобто не відбулось зміни правової кваліфікації злочину, суб`єктивної та об`єктивної складових злочину та самої події злочину, який інкримінований ОСОБА_8 за ч.5 ст.111-1 КК. Водночас повідомлення про зміну підозри відповідно до вимог ч.2 ст.297-5 КПК 26.07.2023 року вручено його захиснику, тобто ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим зі змістом документа.

З огляду на те, що зазначене кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції у спеціальному судовому провадженні, обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом направлення йому повістки про виклик за останньою відомою адресою його проживання та шляхом публікації інформації про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Відтак з моменту опублікування повістки про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; захисника, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване у цій справі судове рішення вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у тому, що він добровільно зайняв у незаконному органі влади, окупаційній адміністрації держави-агресора рф - «Военно-гражданская администрация пгт Куйбышево Пологовского района Запорожской области» посаду начальника відділу земельних відносин та посаду начальника відділу культури, молоді і спорту, які були пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції виключив з обсягу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення добровільне зайняття ним посади начальника відділу культури, молоді і спорту, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення про зміну підозри від 26.07.2023 року, в якому було викладено підозру ОСОБА_8 у добровільному зайнятті посади начальника відділу культури, молоді і спорту, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, не було опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З цих підстав суд вважав, що повідомлення про зміну підозри не може вважатися таким, що належним чином вручене підозрюваному ОСОБА_8 .

Між тим, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 вбачається, що це провадження здійснювалося в порядку спеціального досудового розслідування та розглядалося в порядку спеціального судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.297-1 КПК спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування визначено у статті ст.297-5 КПК, відповідно до якої копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику (ч.2).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 26.07.2023 року, яке є процесуальним документом, було вручено захиснику підозрюваного ОСОБА_8 , що повністю узгоджується з ч.2 ст.297-5 КПК.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував особливості спеціального досудового розслідування, визначені у главі 24-1 КПК, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що повідомлення про зміну підозри не може вважатися таким, що належним чином вручене підозрюваному.

Крім того, відповідно до обвинувального акта дії ОСОБА_8 були кваліфіковані прокурором за ч.5 ст.111-1 КК, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Суд першої інстанції не погодився з такою кваліфікацією дій ОСОБА_8 , оскільки вважав, що прокурор не довів поза розумним сумнівом ту обставину, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника відділу земельних відносин у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, був наділений організаційно-розпорядчими функціями.

Разом з тим, організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

За загальним визначенням начальник відділу це особа, яка очолює відділ, здійснює загальне керівництво та координацію роботи відділу.

Проте суд першої інстанції належним чином не проаналізував поняття організаційно-розпорядчих функцій та не співставив їх з посадою, яку відповідно до обвинувального акта зайняв ОСОБА_8 , а саме посаду начальника відділу, а тому, на переконання колегії суддів, дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника відділу земельних відносин у незаконному органі владі, створеному на тимчасово окупованій території, не був наділений організаційно-розпорядчими функціями.

Крім того, суд у вироку також зазначив про те, що обвинувальний акт не містить вказівок на те, які саме функції та повноваження були покладені на ОСОБА_8 , а також не надано доказів того, які дії чи рішення вчиняв ОСОБА_8 на посаді начальника відділу земельних відносин.

Тим самим суд фактично пов`язує вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК, зі змістом фактично виконаної ОСОБА_8 роботи, що не узгоджується з диспозицією цієї кримінально-правової норми, якою встановлено відповідальність саме за зайняття посади в такому органі, а не за конкретну діяльність особи під час виконуваної нею роботи.

При цьому суд також не врахував, що з огляду на формулювання диспозиції ч.5 ст.111-1 КК, сам факт добровільного зайняття громадянином України посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, вже є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою. Зміст виконаної особою роботи в цьому конкретному випадку не впливає на кваліфікацію її дій.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені у вироку, є передчасними, оскільки їх було зроблено судом без належної оцінки наданих доказів і з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Зазначене свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість рішення районного суду, у зв`язку з чим вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та підлягає скасуванню.

Між тим, з огляду на те, що обвинувачення ОСОБА_8 у добровільному зайнятті ним посади начальника відділу культури, молоді і спорту у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, не було предметом розгляду суду першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити новий вирок, як того вимагав прокурор в своїй апеляційній скарзі.

А тому враховуючи, що допущені судом порушення вимог закону щодо обґрунтованості, вмотивованості та законності судового рішення не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, вирок суду підлягає скасуванню з одночасним призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції належить врахувати все наведене в даній ухвалі, дослідити всі обставини кримінального провадження та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4