Провадження № 1-кс/686/6054/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просить зобов`язати уповноважених службових осіб Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості за її завою від 04.07.2024 про вчинення кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи скарги.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 вказує, що 04.07.2024 нею була подана до начальника ХРУП ГУНП в Хмельницькій області заява про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , який привласнив 200 000 доларів спільних коштів подружжя, половина з яких з урахуванням положень Сімейного кодексу України щодо спільності майна подружжя, належить ОСОБА_4 .

Однак, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесені.

З огляду на це, на думку особи, яка подала скаргу, слідчим допущена бездіяльність та не виконані вимоги ст.214 КПК України.

Процесуальні дії суду для підготовки до розгляду скарги.

Задля забезпечення повноти та об`єктивності розгляду скарги слідчим суддею витребувані матеріали перевірки за заявою ОСОБА_4 .

Позиції учасників провадження.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що на теперішній час є рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яке не набрало законної сили та триває спір щодо поділу майна подружжя.

Адвокат ОСОБА_3 наголосив, що станом на 13.04.2024 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, та цього дня за твердженням ОСОБА_4 вона дізналася про відсутність спільних накопичень та привласнення їх ОСОБА_5 .

Уповноважена особа органу досудового розслідування в судове засідання не з`явилася.

Разом із цим, від Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області надійшли копії матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_4 від 04.07.2024, зареєстрованих в ЄО ХРУП ГУНП в Хмельницькій області за №13289 16.07.2024.

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

Право та судова практика

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту".

Указане відповідає і правовому висновку Верховного Суду у справі 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18, провадження № 51-4229км20, де суд зазначає, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Застосовувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне ініціювання кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження здійснюватиметься та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою про вчинення є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

Оцінка встановлених обставин та відповіді на доводи скарги.

Як вбачається з матеріалів скарги та копій матеріалів перевірки, ОСОБА_4 звернулася до ХРУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 04.07.2024 , у якій, посилаючись на правовий режим спільної власності подружжя, ствердила про привласнення 13.04.2024 її чоловіком ОСОБА_5 200 000 доларів США спільних коштів, які вони накопичили за час перебування у шлюбі.

Указане ОСОБА_4 вважає кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.5 ст.185 КК України.

Із наданих матеріалів перевірки вбачається, що заява ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення зареєстрована в ЄО ХРУП ГУНП в Хмельницькій області за №13289 16.07.2024.

У подальшому згідно із проставленою резолюцією за допомогою факсиміле від 16.07.2024 заступник начальника ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 доручив організувати розгляд указаної заяви ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» або КУпАП.

Отже, що відомості до ЄРДР за указаною заявою ОСОБА_4 не внесені.

У поданій ОСОБА_4 заяві від 04.07.2024 викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 185 КК України передбачено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна.

Обов`язковими елементами цього складу злочину, крім іншого, є об`єкт злочину чуже для винного майно.

Отже, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Чужим слід визнавати майно, яке не перебуває у власності чи законному володінні винного.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_5 привласнив спільні грошові кошти у сумі 200 000 доларів США 13.04.2024, перебуваючи із нею у зареєстрованому шлюбі.

На цьому та на спільності зазначених грошових, з огляду на визначений Сімейним кодексом України правовий режим майна подружжя, набутого під час шлюбу наголосив і представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 .

У цьому контексті слід зазначити, що не є чужим для кожного з подружжя, а отже, не може визнаватися предметом крадіжки майно, яке набуте подружжям за час шлюбу і яке знаходиться у спільній сумісній власності подружжя.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 СК України).

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України будь-яке майно, яке належить подружжю (в даному випадку ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ) на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями ч.2. ст.369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Порушення на думку ОСОБА_4 умови спільності щодо здійснення тріади повноважень власника майна відносно грошових коштів має вирішуватися у порядку цивільного судочинства як і доказування права на поділ його в натурі відповідно до ч.1 ст.71 СК України та ч.1 ст.370 ЦК України, на які посилається ОСОБА_4 у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення.

А тому викладені ОСОБА_4 доводи у скарзі про наявність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та допущену уповноваженою особою бездіяльність, що не відповідає вимогам ст..214 КПК України не можуть слугувати підставою для ініціювання кримінального провадження.

У порядку судового контролю за поданою на підставі ст..303 КПК України скаргою слідчим суддею можуть бути перевірені достатність даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення та підстави, за яких відомості уповноваженою особою до ЄРДР не внесені.

Викладені у скарзі та заяві ОСОБА_4 твердження не містять даних про вчинення кримінального правопорушення.

Наголошення як у заяві про вчинення кримінального правопорушення, так і в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 на спільності майна подружжя та належності половини грошових коштів ОСОБА_4 не створюють ознак кримінального правопорушення.

Ініціювання кримінального переслідування щодо особи за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя