Провадження №1-кп/523/530/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

зза участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

у присутності обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000505 від 23.07.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не маючого постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 2.09.2022 року засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ст.ст.289 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі.

За змістом обвинувального акту зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, -

Встановив:

22.07.2021 року у період часу з 20:00 по 21:00 годину, ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні автомобілю марки «Renault Logan» синього кольору державний номер НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку АДРЕСА_3 , діючи навмисно, маючи корисний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись тимчасовою відсутністю власника вказаного транспортного засобу ОСОБА_6 , який вийшов з автомобілю, пересів за кермо водія та за допомогою ключа запалення, який знаходився в замку, завів двигун, після чого став незаконно переміщати вищезазначений транспортний засіб за власним маршрутом від його місця знаходження, покинувши місце скоєння злочину, тим самим незаконно заволодів автомобілем «Renault Logan» державний номер НОМЕР_1 , завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 81000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні та пояснив, що у липні 2021 року після 20:00 години разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 розпивали спиртні напої в належному потерпілому автомобілі «Рено» синього кольору, який стояв за місцем проживання останнього біля будинку АДРЕСА_3 . Потім ОСОБА_6 вийшов з машини, кудись пішов, він залишився в салоні, та скориставшись сприятливою ситуацією, вирішив поїхати до магазинну ще купити спиртне. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи дозволу потерпілого на керування транспортним засобом, сів за кермо водія, за допомогою ключа запалювання, який стирчав в замку, завів двигун та поїхав до магазину, де залишив автомобіль, назад повертався пішки.

Вину у скоєнні кримінального правопорушення визнає повністю, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій, запевняючи, що більше нічого подібного вчиняти не буде. Пред`явлений цивільний позов ОСОБА_6 визнає в повному обсязі, приймаючи зобов`язання щодо компенсування потерпілому спричиненого збитку.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілого, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_5 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 своїми діями скоїв умисний, злочин, передбачений ст.289 ч.2 КК України, та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та його вина доказана повністю.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КПК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність скоєного ним кримінального правопорушення, яке мало місце у 2021 році, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за скоєння злочинів майнової спрямованості, що характеризує його як особу схильну до скоєння кримінальних правопорушень, що підтверджується спец. вимогою УІАП ГУНП в Одеській області, датованої 29.09.2023 року та долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження, те, що він є судимою особою за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року за скоєння аналогічного кримінального правопорушення та відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, до затримання не був працевлаштований, як вбачається відсутні стійкі соціальні зв`язки, також суд враховує добровільне зізнання у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомлення своєї провини, негативне ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, бажання сплати потерпілому спричинену шкоду.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 ч.1 п.1 КК України суд відносить щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, речові докази не долучалися.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0000505 від 23.07.2021 року до обвинувального акту прокурором не долучались, суду лише були надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_5 .

Також суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження 29.10.2021 року потерпілим ОСОБА_6 пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування на його користь завданого матеріального збитку у розмірі 81000 гривень, який підлягає задоволенню за наступними підставами.

Так, за змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Оцінюючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 заявлені на суму 81000 гривень матеріальної шкоди суд вважає за необхідне задовольнити повністю, оскільки зазначена сума знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду та фактично не заперечувалась обвинуваченим.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 з урахуванням санкції ч.2 ст.289 КК України, суд, оцінюючи обставини, спосіб та мотив вчиненого кримінального правопорушення; характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав у повному обсязі, його ставлення до скоєного, враховуючи його поведінку під час судового провадження, з якої вбачається, що він в повній мірі усвідомив свою провину; те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року, враховуючи думку прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання, вважає, що міра покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням вимог ст.70 ч.4 КК України, відповідно яких призначається покарання за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а саме шляхом часткового складання покарань, призначеного та не відбутого за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року, який набрав чинності, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину із застосуванням правил складення покарань передбачених ст.72 КК України, яке діє на час ухвалення вироку, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Разом з цим, з урахуванням того, що відомості щодо наявності майна у ОСОБА_5 , яке перебуває у його власності відсутні, приймаючи до уваги позицію прокурора, суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбаченого ст.289 ч.2 КК України та положеннями ст.59 ч.1 КК України, що є правом а не обов`язком суду.

Водночас, суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_5 утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор з 27.10.2021 року в рамках іншого кримінального провадження.

Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання у вигляді позбавлення волі, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 відбуває покарання за скоєння іншого злочину за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З метою не погіршення становища обвинуваченого, суд вважає за необхідне за наслідком судового провадження зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 час його знаходження під вартою під час судового розгляду за цим кримінальним провадженням, а саме з моменту тимчасового залишення обвинуваченого в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси суду від 24.04.2024р., в тому числі зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.70 ч.4, 72 КК України, ст.ст.128, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, призначивши йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.70 ч.4, 72 КК України за сукупності кримінальних правопорушень шляхом складання покарань приєднати частково у вигляді одного місяця позбавлення волі - покарання не відбуте за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року та остаточно визначити ОСОБА_5 міру покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироку законної сили, залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його тимчасового утримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», тобто з 9.05.2024 року (відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси суду від 24.04.2024р.).

Разом з цим, відповідно до ст.70 ч.4 КК України зарахувати в строк відбування призначеного остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року, а саме час його перебування під вартою у період часу з 27.10.2021 року (виходячи зі змісту вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 2.09.2022 року) по 9.05.2024р.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення на його користь невідшкодованої матеріальної шкоди у сумі 81000 гривень - задовольнити в повному обсязі за підстав, викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невідшкодованого матеріального збитку у розмірі 81000 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1