КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4874/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпро Дніпропетровської області, громадянина Держави Ізраїль та Республіки Кіпр, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні № 0000663 - заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_13 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпропетровськ, громадянину Держави Ізраїль, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, до 30.08.2024 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

26 липня 2024 року до апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в яких останній посилається на відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, недоведеність існування жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до п.2 ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, сторона обвинувачення у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтувала наявність обставин, які перешкоджали завершити усі необхідні процесуальні дії.

Також, захисник посилається на те, що причетності ОСОБА_7 до замаху на вбивство ОСОБА_14 вже надано юридичну оцінку, яка мала наслідком ухвалення низки процесуальних рішень про завершення досудового розслідування за відсутністю як складу злочину у діях підозрюваного, так і відсутністю події злочину.

Апелянт зауважує, що постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_15 від 11 травня 2004 року у справі №510547 в порушенні кримінальної справи по фактах, викладених у заяві ОСОБА_14 , відмовлено на підставі ст.6 п.2 у зв`язку із відсутністю складу злочину (Постанова від 11.05.2004 року).

На думку скаржника, з огляду на наявність чинної та нескасованої постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю у діяннях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження не могло бути розпочато та продовжуватись далі.

Крім цього зазначає, що 19.07.2005 року заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю при провадженні досудового слідства управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України старший радник юстиції ОСОБА_16 прийняв постанову про скасування постанови про притягнення особи як обвинуваченого та постанови про порушення кримінальної справи, якою: скасовано постанову слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_17 від 30.06.2005 року про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 за ст.ст. 27 ч. 4 , 15, 115 ч. 2 п.п. 6, 11, 12 КК України; скасовано постанову слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_17 від 30.06.2005 року про притягнення ОСОБА_7 як обвинуваченого за фактом вчинення замаху на вбивство ОСОБА_14 .

Зокрема, у мотивувальній частині вказаної постанови зазначено: «Таким чином, досудовим слідством не встановлена причетність ОСОБА_7 до злочину, вчиненого стосовно ОСОБА_14 , у зв`язку із чим постанови слідчого про притягнення ОСОБА_7 як обвинуваченого і про порушення стосовно нього кримінальної справи підлягають скасуванню, як необґрунтовані».

На думку сторони захисту, наявність чинної та нескасованої постанови від 19.07.2005 року у справі №49-1248 свідчить про неможливість початку і продовження досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Захисник зазначає, що 14.09.2005 року старшим слідчим в ОВС ГПУ ОСОБА_17 винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_18 у скоєнні злочину, передбаченого ст.ст.27 ч.4, 15, 115 ч.2 п.п.6, 11, 12 КК України на підставі ч.2 ст.6 КПК України - у зв`язку з відсутністю в його діях ознак злочину.

Вказує, що 09.11.2005 року постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська змінено постанову старшого слідчого в ОВС ГПУ ОСОБА_17 в частині мотивів та підстав відмови. Вказано, що слід вважати, що в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.27, ст.15, ч.2 п.п. 6, 11,12 ст.115 КК України відмовлено на підставі п.1 ст.6 КПК України - за відсутністю події злочину.

Зауважує, що постанова прокурора від 22.12.2005 року, якою скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 від 14.09.2005 року, на яку посилається сторона обвинувачення, є юридично нікчемною.

Таким чином, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.27, ст.15, ч.2 п.п. 6, 11, 12 ст.115 КК України було фактично закрите судом.

Отже, прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_19 не мав повноважень скасовувати постанову від 14.09.2005 року, яка вже пройшла ревізію судом і до якої судовим рішенням були внесені зміни.

Скасовуючи постанову прокурора від 14.09.2005 року, до якої були внесені зміни судовим рішенням, прокурор ОСОБА_19 постановою від 22.12.2005 року фактично скасував постанову Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2005 року.

З огляду на викладене, підстави закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 визначені нескасованим судовим рішенням - постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2005 року.

На думку скаржника, ставити під сумнів або переглядати визначені постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2005 року підстави для закриття кримінального провадження не уповноважений жоден інший орган, крім судів вищестоящих інстанцій.

Наведене свідчить про те, що постанова прокурора від 22.12.2005 року не створює та не може створювати жодних юридичних наслідків.

Відтак, наявність нескасованого судового рішення, яким проведено ревізію постанови про закриття кримінального провадження та визначено підстави для закриття кримінального провадження, свідчить про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.6 ч.1 ст.284 КПК України.

Таким чином, кримінальні провадження щодо причетності ОСОБА_7 до замаху на вбивство ОСОБА_14 вже неодноразово були закриті як слідчими, прокурорами, так і судом, як у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення, так і у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Разом з тим, ані у клопотанні про обрання запобіжного заходу, ані у доданих до нього томах, не міститься жодного доказу, який би підтверджував наявність у діях підозрюваного будь-яких ознак інкримінованого кримінального правопорушення.

Наведене свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, у начебто вчиненні яких йому повідомлено про підозру, а отже і про повну необґрунтованість самої підозри.

Також захисник у скарзі посилається на те, що зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що інкриміновані ОСОБА_7 дії щодо підбурювання до злочину, були вчинені в період з 03 по 07 липня 2003 року, отже, строк притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 11, 12, ч.2 ст.115 КК України, сплив ще 08.07.2018 року - тобто майже 6 років потому.

Відтак, в будь-якому випадку ОСОБА_7 не загрожує настання кримінальної відповідальності за нібито вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Оскільки за злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути призначене довічне позбавлення волі, підозрювана у ньому особа в будь-якому випадку підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності.

Наведене свідчить як про відсутність будь-яких передбачених КПК України ризиків, так і про повну необґрунтованість підозри.

Також захисник ОСОБА_6 посилається на те, що листом Національної поліції України №76819-2024 від 01.06.2024 року (343798), підписаним старшим слідчим в особливо важливих справах ОСОБА_20 , повідомлено стороні захисту наступне: «09.05.2024 у вказаному кримінальному провадженні слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва постановлено ухвалу у справі №757/20946/24-к, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У межах кримінального провадження №І000663 від 19.12.2013 року процесуальних рішень про утримання підозрюваного ОСОБА_7 на підставі зазначеної ухвали слідчого судді в ізоляторі тимчасового тримання відділу забезпечення досудового слідства Служби Безпеки України не приймалось».

Тобто, сторона обвинувачення в особі слідчого, який ініціював застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді безальтернативного тримання під вартою, фактично констатувала, що не виконала та не виконує ухвалу про тримання ОСОБА_7 під вартою.

Скаржник також наголошує, що станом на дату розгляду даного клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваний утримується під вартою у Відділі забезпечення досудового слідства Служби безпеки України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , відтак на даний час стверджувані прокурором ризики в будь-якому разі нівелюються цими обставинами.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження тримання підозрюваного під вартою.

Крім цього, захисник посилається на те, що сторона обвинувачення у клопотанні про продовження строку тримання під вартою взагалі не обґрунтувала того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваний може відбувати за наступними адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 .

При цьому, захисник звертає увагу на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 знаходиться на відстані в 1 (один) кілометр від Відділу забезпечення досудового слідства Служби безпеки України (м. Київ, пров. Аскольдів 3-А), де підозрюваний наразі утримується, та на відстані в 650 метрів від Офісу Генерального прокурора ( АДРЕСА_5 ).

Відтак, перебуваючи під нічним домашнім арештом за зазначеною адресою в пішій доступності від ВЗДС СБУ та Офісу Генерального прокурора та беручи на себе усі витрати та клопіт, пов`язані з його станом здоров`ям та побутом, підозрюваний може повноцінно виконувати свої процесуальні обов`язки, самостійно забезпечувати свою явку на будь-які слідчі дії, судові засідання та продовжувати активно сприяти стороні обвинувачення у повному та всебічному встановленні всіх обставин, пов`язаних із даним кримінальним провадженням.

Також, захисник підозрюваного посилається на те, що посильний розмір застави для ОСОБА_7 об`єктивно обмежується сумою у 20 тис. фунтів стерлінгів, що за офіційним курсом НБУ станом на момент звернення із даним клопотанням становить близько 1 000 000 грн. та є співмірним із максимально визначеним КПК України розміром застави у 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 908 400 грн.

Крім того, апелянт посилається на те, що здоров`я ОСОБА_7 не є сумісним із перебуванням під вартою та потребує надання постійної спеціалізованої медичної допомоги, що підтверджується консультативним висновком від 14.12.2023 року, підписаним лікарем ТОВ «Єврейський медичний центр Джей Ем Сі» ОСОБА_21 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_22 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000663 від 19.12.2013 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

08.05.2024 року в порядку ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

09 травня 2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, у справі № 757/20946/24-к, до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 липня 2024 року, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у справі №11-сс/824/3853/2024.

26 червня 2024 року постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_23 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 09.08.2024 року.

02 липня 2024 року старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 , за погодженням прокурора у кримінальному провадженні № 0000663 - заступника начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_13 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного у кримінальному провадженні №00000663 від 19.12.2013 року ОСОБА_7 на 60 днів, у межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що до цього часу не виконано всі необхідні можливі слідчі та процесуальні дії, спрямовані на забезпечення повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення, що потребує додаткового часу.

Прокурор в клопотанні наголосив, що проведення слідчих та процесуальних дій забезпечить виконання завдань кримінального провадження, притягнення винного до відповідальності та має істотне значення для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також кваліфікації дій підозрюваного.

У той же час, непроведення цих слідчих дій може негативно позначитись на повноті досудового розслідування.

Також, слідчий у клопотанні зазначив, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме,підозрюваний ОСОБА_7 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків, експертів та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо строків давності слідчий зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до інформації Бюро економічної безпеки України (лист № 11/6/4.4.2/6037-24 від 13.04.2024), ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.08.2023 року підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200 та ч.5 ст.191 КК України, скоєних у період з 26.03.2013 по 18.02.2014.

Таким чином, перебіг строків давності у кримінальному провадженні, у якому підозрюваному ОСОБА_7 вирішується питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переривається з 18.02.2014 та спливає в 2029 році.

Як зазначено у клопотанні, підставою продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

Слідчий наголошує, що вказані обставини виправдовують застосований щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого необхідно продовжити, а застосування жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_12 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні № 0000663 - заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_13 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпропетровськ, громадянину Держави Ізраїль, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, до 30.08.2024 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, його наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без проведення яких повнота досудового розслідування є неможливою.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом із тим, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при продовженні строків тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника у скарзі на те, що строк притягнення підозрюваного до, кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення сплинув 08.07.2018 року, на даній стадії досудового розслідування не впливає на правильність висновків слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Чинними КК та КПК України передбачено окремий порядок, передбачений ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України, щодо вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності кримінального правопорушення, а вирішення вказаних питань в ході розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо особи законом не передбачено.

Твердження апелянта про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що перебуваючи під нічним домашнім арештом в пішій доступності від ВЗДС СБУ та Офісу Генерального прокурора та беручи на себе усі витрати та клопіт, пов`язані з його станом здоров`ям та побутом, підозрюваний може повноцінно виконувати свої процесуальні обов`язки, самостійно забезпечувати свою явку на будь-які слідчі дії, судові засідання та продовжувати активно сприяти стороні обвинувачення у повному та всебічному встановленні всіх обставин, пов`язаних із даним кримінальним провадженням, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, та не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, надав належну оцінку в сукупності всім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбаченим ст. 178 КПК, у тому числі даним про стан здоров`я підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку, що такі відомості не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та необхідність продовження строку тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви та перебіг яких містяться в матеріалах судового провадження.

Разом з тим, надані суду відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що доказів того, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, стороною захисту не надано та матеріали провадження таких доказів не містять, а тому перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою немає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

постановила:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

__________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4