ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2462/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003016, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003016, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № № 0003016, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 01 червня 2024 року приблизно о 16:15 год., за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи за кермом технічно-справного нерухомого автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , не переконався у безпеці, раптово відкрив водійські двері, внаслідок чого, з необережності, створив перешкоду велосипедисту ОСОБА_6 ,, яка рухалася на велосипеді позаду по правій смузі руху вулиці зі сторони вул. С. Крушельницької в напрямку вул. Л. Руденко і в подальшому допустила наїзд на відкриті водійськи двері автомобіля.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 041-938-2024 від 02 липня 2024 року ОСОБА_6 отримала травми середнього ступеню тяжкості.

В ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що на вказаному автомобілі містяться сліди ДТП, відповідно до протоколу ОМП ДТП від 01 червня 2024 року.

Також встановлено, що ТЗ «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого Дарницького УП ГУ НП в м. Києві від 03 липня 2024 року транспортний засіб «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом, оскільки він зберіг на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, та має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання прокурором обґрунтовано тим, що у ході проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на ТЗ Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою збереження цього транспортного засобу - як речового доказу, а також збереження як доказів слідів, що виникли на ньому в результаті даної ДТП, тобто з метою запобігання можливості приховування ремонту, пошкодження, псування, знищення, відчуження даного транспортного засобу.

Судове засідання призначене на 03 вересня 2024 року було відкладено за клопотанням представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 .

У судове засідання призначене на 11 вересня 2024 року з`явилися прокурор ОСОБА_3 , власник майна ОСОБА_4 , представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 .

Прокурор клопотання про арешт належного ОСОБА_4 автомобіля підтримав, зазначив, що ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, та просив долучити до матеріалів клопотання копію повідомлення про підозру від 02 вересня 2024 року. Зазначив, що ненакладення арешту на авто може сприяти знищенню слідів, які залишилися після ДТП, оскільки власник може відремонтувати автомобіль, або ж, взагалі, відчужити його.

Адвокат зазначив, що автомобяль є єдиним транспортим засобом у сім`ї, підозрюваний та його дружина є особами похилого віку, до того ж дружина має проблеми зі здоров`ям. Наразі подружжя проживає на дачі поза межами м. Києва, а тому наявність транспортного засобу їм вкрай необхідна. Також вказав, що матеріали кримінальної справи містять зберігальну розписку від 01 червня 2024 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 зобов`язується зберігати, не ремонтувати, не відчужувати автомобіль. З моменту ДТП автомобіль зберігався у ОСОБА_4 , і той не вчиняв з ним жодних зазначених дій, що свідчить про його добросовісність. Крім того, слідчим недавно оглядався транспортний засіб, а також були зроблені фото пошкоджень транспортного засобу, на яких зафіксовані сліди після ДТП. Також зауважив, що ОСОБА_4 не визнає своєї вини у цій справі та можливо під час розгляду кримінального провадження по суті постане питання у проведенні експертизи. Просив суд у разі накладення арешту на автомобіль, не обмежувати ОСОБА_4 у праві користування ним.

Власник майна ОСОБА_4 підтримав думку адвоката, просив не позбавляти його можливості користуватися транспортним засобом.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими прокурор обґрунтовує його задоволення, вислухавши позиції прокурора, власника майна та його представника, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Встановлено, що автомобіль «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відомостей щодо перебування автомобіля у розшуку, або доказів які вказують на те, що ОСОБА_4 протиправно користується вказаним транспортним засобом, матеріали клопотання не містять.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема пункт 7 частини другої статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до частини першої статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, слідчий суддя вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що майно, а саме, автомобіль марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення частин другої-третьої статті 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання вказаний транспортний засіб зберіг сліди кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, вищевказане майно підлягає арешту з тих підстав, що відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частиною третьою статті 173 КПК України дає підстави для його арешту, як речових доказів з метою збереження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, судом не встановлено.

Арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, автомобіль, на який прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, зважаючи на правову підставу для арешту майна, слідчий суддя вважає, що не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна створить ризики знищення або спотворення інформації, яка має значення для досудового розслідування, і з огляду на завдання кримінального провадження вважає, що у даному випадку втручання у володіння майном, виходячи з визначених КПК України засад кримінального провадження, є виправданим та пропорційним, а тому клопотання підлягає задоволенню в частині заборони відчуження та розпорядження транспортним засобом.

В той же час, слідчий суддя не вбачає підстав для заборони користування цим транспортним засобом, враховуючи те, що відразу після ДТП він не був вилучений у ОСОБА_4 . органом досудового розслідування, був переданий ОСОБА_4 на зберігання, останній протягом значного часу після ДТП користувався автомобілем, не відчужив його та не відремонтував, що зокрема підтверджується встановленими під час розгляду клопотання обставинами огляду слідчим автомобіля ОСОБА_4 та встановлення відсутності будь-якого втручання власника в цілісність такого автомобіля, зокрема з метою знищення слідів ДТП. Також слідчий суддя враховує вік підозрюваного, місце його фактичного проживання та значимість для нього та його родини користування вказаним автомобілем.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належать ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом, без позбавлення права користування транспортним засобом.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Роз`яснити ОСОБА_4 про те, що розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, тягне за собою кримінальну відповідальність за частиною першою статті 388 КК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1