Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/385/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Юр" ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2024 року, якою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто з 13 год. 30 хв. 03.07.2024 року до 31.08.2024 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2024 року, задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто з 13 год. 30 хв. 03.07.2024 року до 31.08.2024 року, включно.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 повідомлено про підозру у тому, що 03.07.2024 близько о 08 год. 00 хв. в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР, п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував легковим автомобілем ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , та здійснював рух за межами населеного пункту з боку с. Оникієве у напрямку автомобільної дороги М-30 Стрий-Тернопіль-Дніпро-Ізварине, що на території Мар`янівської сілької громади Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Так, ОСОБА_6 цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо прямої заборони керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух на вказаному транспортному засобі у вищезазначеному напрямку, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

У результаті недотримання вищезазначених вимог ПДР, ОСОБА_6 рухаючись на ділянці автомобільної дороги, яка мала заокруглення вліво по напрямку його руху, проявив особисту неуважність та легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, допустив порушення вимог п. 12.1 ПДР (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним).

У подальшому, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, діючи з протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, не контролюючи свої дії через стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 не впорався із керуванням транспортного засобу та на відстані 1039 м до автомобільної дороги М-30 допустив виїзд на праве узбіччя по напрямку свого руху, після чого через 81,9 м на асфальтобетонному покритті, на відстані 3,6 м до правого краю дороги відбулося перекидання керованого ним автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань. Враховуючи, що досудове розслідування наразі триває, ОСОБА_6 може впливати на свідків, а також, шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них, оскільки свідки дають викривальні покази щодо вчинення ОСОБА_6 злочину за ч.3 ст. 286-1 КК України. Також є реальним ризик, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи та знаючи про пряму заборону керування автомобілем із врахуванням вищевказаних обставин, цілеспрямовано допустив використання транспортного засобу. З огляду на те, що злочини вказаної категорії становлять високу суспільну небезпечність, підозрюваний розуміючи високу відповідальність при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, цілеспрямовано сів за кермо, що не стало перешкодою до вчинення вказаного злочину.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_5 просила скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд не взяв до уваги дані про особу підозрюваного. Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання. ОСОБА_9 , - мати загиблої, подала слідчому судді клопотання про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Підозрюваний частково відшкодував шкоду завдану злочином. Стороною обвинувачення не було надано будь-яких доказів на підтвердження доцільності тримання під вартою підозрюваного.

Вказує, що злочин, який інкримінує сторона обвинувачення підозрюваному є необережний, слідчим суддею не враховано, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, виховує неповнолітню дитину, вину визнав, щиро розкаявся, примирився з потерпілим, про що свідчить розписка про відсутність до підозрюваного претензій морального та матеріального характеру, ризики, на які покликається сторона обвинувачення є недоведені. Слідчий суддя не врахував те, що злочин вчинено із необережності, особу підозрюваного, визнання ним вини, допомогу потерпілим. Стверджує що, не визначати розмір застави - є правом, а не обов`язком суду. А при згаданих обставинах є можливим застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу або визначення розміру застави.

Прокурор та підозрюваний, та його захисник, клопотань про участь сторін під час розгляду апеляційної скарги не заявляли та заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, відповідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

У справі "Нечипорук та Йонкало проти України" ЄСПЛ відзначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове у кримінальному провадженні, відомості про які внесені 03.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000728 за ч.3 ст. 286-1 КК України.

04.07.2024 року ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів доходить висновку, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність обґрунтованої підозри, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме що ОСОБА_6 не одружений, не має на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей, осіб похилого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. наявні вагомі докази про вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Крім того, слід зазначити, що обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протокол огляду місця ДТП від 03.07.2024, де зафіксовано місце виїзду та перекидання транспортного засобу ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , подряпини на проїзній частині дороги, сліди коліс вказаного автомобіля, розташування тіла загиблої ОСОБА_8 , стан дорожніх та погодних умов; протокол огляду місця події від 03.07.2024 в ході якого оглянуто труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; речові докази автомобіль ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який має мехінічні пошкодження кузова, що виникли у результаті дорожньо-транспортної пригоди; протокол затримання ОСОБА_6 від 03.07.2024; протокол допиту підозрюваного від 04.07.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 03.07.2024

Також слідчим суддею правильно враховано ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань. Враховуючи, що досудове розслідування наразі триває, ОСОБА_6 може впливати на свідків, а також, шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них, оскільки свідки дають викривальні покази щодо вчинення ОСОБА_6 злочину за ч.3 ст. 286-1 КК України. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. Також є ризик, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи та знаючи про пряму заборону керування автомобілем із врахуванням вищевказаних обставин, цілеспрямовано допустив використання транспортного засобу. З огляду на те, що злочини вказаної категорії становлять високу суспільну небезпечність, підозрюваний розуміючи високу відповідальність при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, цілеспрямовано сів за кермо, що не стало перешкодою до вчинення вказаного злочину.

Також слідчий суддя дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що враховуючи зазначені вище ризики, наявність обґрунтованої підозри, особу підозрюваного, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії досудового слідства є найбільш прийнятним, а інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України правильно не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, підстави для визначення розміру застави відсутні.

Доводи захисника викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що ризики зазначені в клопотанні, передбачені ст.177 КПК України не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні встановлені судом першої інстанції знайшли своє об`єктивне підтвердження в суді апеляційної інстанції та в повній мірі підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами доданими до клопотання.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що судом не враховано характеризуючі дані на особу підозрюваного не заслуговують на увагу, оскільки слідчим суддею при обранні запобіжного заходу належним чином враховано всі характеризуючи дані на особу підозрюваного про, що і викладено в ухвалі слідчого судді.

Враховуючи вищевикладене, наявність обґрунтованих ризиків, враховуючи особу підозрюваного, та вищевикладені обставини, навіть з урахуванням того, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів приходить до висновку, що належна поведінка ОСОБА_6 на досудовому слідстві, може бути забезпечена лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, також із урахуванням наявності вищевказаних ризиків, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою або визначення розміру застави.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого слідчим суддею рішення не встановлено.

За таких підстав, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто з 13 год. 30 хв. 03.07.2024 року до 31.08.2024 року, включно залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)