УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеса, громадянин України, українець, з вищою освітою, одруженого, неповнолітних дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , директор відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку», раніше не судимого,

якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 . Згідно вказаного клопотання вбачається, що слідчими слідчого відділу ВП № 4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що що відповідно до положення про відокремлений структурний підрозділ «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» (далі - Положення) введеним в дію наказом в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_7 № 01-02-6 від 24.12.2020, відокремлений структурний підрозділ «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» (далі - Коледж) розташований за адресою АДРЕСА_2 , заснований на державній формі власності, функціонує у структурі Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на засадах неприбутковості, основним видом діяльності якого є освітня діяльність у сфері фахової передвищої освіти.

З 27.01.2021 на підставі наказу в.о. ректора ОСОБА_7 № 01-05-03 від 21.01.2021 наказом № 09-к від 27.01.2021 «Про прийняття на роботу», ОСОБА_4 призначено на посаду директора відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку». З вказаним наказом ОСОБА_4 ознайомлений 27.01.2021 шляхом проставлення на останньому свого особистого підпису в графі «З наказом ознайомлений».

Крім вказаного, на виконання п.п. 2 п. 4.2.1. Положення, 26.01.2021 в.о. ректора ОСОБА_7 з ОСОБА_4 укладено контракт з директором відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» (далі - Контракт) відповідно до положень якого Директор приймається на роботу в Університет на посаду Директора відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» на строк з 27.01.2021 по 26.01.2026 (п. 1.1. Контракту).

Директор Коледжу підзвітний ректору Університету, рішенням колегіальних органів університету та здійснює керівництво коледжем на умовах, передбачених цим контрактом, положенням про Коледж, Статутом Університету та керується законодавством України, Правилами внутрішнього трудового розпорядку Університету, наказами та розпорядженнями ректора Університету, рішеннями колегіальних органів Університету, локальними нормативними актами Університету та іншими нормативними документами, що поширюють свою дію на Університет (п. 2.2. Контракту).

Відповідно до п. 3.1. Контракту, директор має право, зокрема, на підставі єдиноначальності вирішувати всі питання діяльності та управління Коледжем за винятком тих, що належать до виняткової компетенції ректора Університету, загальних зборів трудового колективу та Педагогічної ради Коледжу (п.п. 1 контракту); розпоряджатися майном та фінансами Коледжу у межах державних асигнувань та власних надходжень Коледжу від господарської діяльності (п.п. 3 Контракту); видавати накази, розпорядження та вказівки, які є обов`язковими до виконання для всіх підрозділів та працівників Коледжу (п.п. 10 Контракту); формувати контингент осіб, які навчаються у Коледжі, зараховувати, відраховувати з Коледжу та поновлювати на навчання в ньому здобувачів фахової передвищої, вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та з підстав установлених Законами України «Про фахову передвищу освіту», «Про вищу освіту» (п.п. 19 Контракту).

Директор несе адміністративну, кримінальну відповідальність за службову недбалість, службове підроблення, зловживання впливом, пропозицію, обіцянку, надання або одержання неправомірної вигоди, провокацію підкупу, невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», тощо (п. 9.3. Контракту).

Одночасно, повноваження Директора відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» передбачені Положенням, згідно якого безпосереднє управління діяльністю Коледжу здійснює його директор (п. 4.3. Положення).

Директор є представником Коледжу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законом та Положенням Коледжу (п. 4.3.1. Положення).

Відповідно до п. 4.3.2. Положення, директор Коледжу організовує діяльність коледжу (п.п. 1); вирішує питання фінансово-господарської діяльності Коледжу, формує його структуру, формує в затверджує штатний розпис відповідно до законодавства, є розпорядником майна і коштів, забезпечує дотримання штатно-фінансової дисципліни (п.п. 2); видає накази в розпорядження, надає доручення, обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Коледжу (п.п. 6); у встановленому законодавством порядку відраховує із коледжу та поновлює на навчання в ньому осіб, які навчаються (навчалися) у закладі (закладах фахової передвищої освіти (п.п. 14);)

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція - це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода - це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Відповідно до ст. ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе. Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити заходів на запобігання проявів корупції.

Приміткою до ст. 364 КК України визначено, що службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, якими особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Крім того, Приміткою 2 до ст. 368 КК України передбачено, що службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Таким чином, ОСОБА_4 , як директор відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» відповідно до Примітки 1 до ст. 364, Примітки 2 до ст. 368 КК України, є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Проте, ОСОБА_4 будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище вчинив корупційний злочин, а саме вимагав та одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_8 , за нижче наведених обставин.

ОСОБА_9 в період з 01.09.2006 по 01.02.2009 навчалась у Коледжі зв`язку та інформатизації Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова, наразі відокремлений структурний підрозділ «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» за спеціальністю «Технічне обслуговування апаратури зв`язку і оргтехніки» на денній формі навчання та у подальшому у період з 01.02.2009 по 01.09.2009 на заочній формі навчання.

Наказом директора Коледжу зв`язку та інформатизації Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова ОСОБА_4 № 55-Ц від 01.10.2009 «Про переведення на старші курси студентів заочної форм навчання за результатами 2009-2010 навчального року (бюджет)», ОСОБА_9 відрахована з 4 курсу з 01.09.2009 за академічну неуспішність.

В той же час, 11.09.2024 році ОСОБА_8 реалізуючи свої права на освіту звернулась до директора відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» ОСОБА_4 з приводу можливості поновлення її на навчанні у Коледжі на контрактну форму навчання за спеціальністю «Технічне обслуговування апаратури зв`язку і оргтехніки».

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше 11.09.2024 у ОСОБА_4 , як директора відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку», який дізнався про правомірне бажання поновлення на навчанні на контрактну форму навчання за спеціальністю «Технічне обслуговування апаратури зв`язку і оргтехніки» ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на незаконне збагачення, із використання свого службового становища, шляхом висловлення прохання ОСОБА_8 надати особисто для нього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів за поновлення на навчанні на контрактну форму навчання до відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» повідомляючи при цьому, що інші можливості поновлення на навчанні у ОСОБА_8 відсутні та погрожуючи настанням негативних наслідків у вигляді не поновлення на навчанні.

Того ж дня, 11.09.2024, близько 12:00 год, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалось, перебуваючи у власному службовому кабінеті № 209-210, за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, виказав громадянці ОСОБА_8 прохання надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1000 доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 11.09.2024 складало 41 140 гривень), за безперешкодне поновлення на навчанні ОСОБА_8 у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» повідомляючи при цьому, що інші можливості поновлення на навчанні у ОСОБА_8 відсутні та погрожуючи настанням негативних наслідків у вигляді не поновлення на навчанні призначив останній зустріч у власному службовому кабінеті № 209-210 відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» за адресою: АДРЕСА_2 на 12:00 год 13.09.2024.

В той же час, 11.09.2024 громадянка ОСОБА_8 розуміючи протиправність вимог директора відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів.

В подальшому, 13.09.2024 близько 12:10 год. перебуваючи в своєму службовому кабінеті № 209-210, за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення до кінця, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, з метою надання своїм діям ознак законності надав вказівку ОСОБА_8 , як особі яка виявила бажання поновитись на навчанні, власноручно написати заяву про поновлення на навчанні у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж зв`язку та інформатизації Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку», яку особисто надиктував та проставив на останній резолюцію для передачі до кадрового підрозділу Коледжу.

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_4 13.09.2024 близько 12 год. 12 хв., перебуваючи в своєму службовому кабінеті № 209-210, за адресою: АДРЕСА_2 реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення до кінця, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, отримав неправомірну вигоду у сумі 1000 доларів США, (що відповідно до даних НБУ станом на дату отримання складало 41 274,30 гривень).

Після цього злочинну діяльність ОСОБА_4 припинено працівниками правоохоронних органів в порядку ст. 208 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просила його задовольнити.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував вказавши, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який на його думку буде занадто суворим для підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки зазначені слідчим ризики є надуманими та не обґрунтованими. Звернув увагу на те, що підозра є необгрунтованою, так як фактично ОСОБА_4 жодних протиправних дій не вчиняв, гроші від заявника не отримував, вони були залишені приставній тумбі. Підозрюваний не мав реальних повноважень щодо поновлення заявника у навчанні. Таким чином, на думку захисту зазначені обставини свідчать про провокативні дії заявника з метою викриття підозрюваного. Крім того, зазначали, що ризики жодним чином необгрунтовані, так як підозрюваний має бездоганну репутацію, численні подяки та грамоти. Просив слідчого суддю призначити запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки підозрюваний не ухилявся від явки до суду, виконував вказівки слідчого та прокурора до моменту обрання запобіжного заходу, самостійно з`язвлявся до слідчого судді. Крім того, звернув увагу слідчого судді на поважний вік підозрюваного та ряд захворювань, які позбавляють можливості підозрюваного утримуватись в умовах слідчого ізолятору, оскільки це може призвести до негативних наслідків його здоров`ю.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, при цьому вказав що має хронічне захворювання нирок, перебуває на обліку лікарів, та постійно проходить обстеження щодо стану його здоров`я, а тому перебування в умовах слідчого ізолятору, негативно вплине на процес лікування та загальний стан його здоров`я.

Щодо позиції захисту про непричетність підозрюваного до вчинення злочину, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації органом досудового розслідування його дій, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, звертаю увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, доходжу висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в клопотанн слідчого, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_4 можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Перевірка доводів захисту в тому числі щодо провокації злочину, невірної кваліфікації злочину, наявності виправдовуючих доказів буде предметом подальшого досудового розслідування.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема: показами свідка ОСОБА_8 , протоколом обшуку приміщення службового кабінету підозрюваного ОСОБА_4 , вилученими в ході обшуку речовими доказами, проведеними протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК України.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3ст.368 КК України.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя приходить до висновку, що у ОСОБА_4 мають місце процесуальні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні території Херсонської, Запорозької, Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни. У разі визнання його винним за вироком суду до нього неможливе застосування звільнення від реального відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Зазначений ризик збільшений тим, що підозрюваний в силу свого віку може вільно покидати межі України так як не військовозобов`язаним.

ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені, оскільки за рахунок займаної посади та реалізації своїх повноважень має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади, правоохоронними органами, дає змогу впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, у тому числі на інших співробітників, причетність до вчинення кримінального правопорушення яких також перевіряється під час досудового розслідування. Крім того, підозрюваний особисто знає заявника, яка є колишньою студенткою ОСОБА_10 та покази якої є надважливими.

В той же час, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України доведений тим, що підозрюваний займає керівну посаду установи освіти Фаховий колледж зв`язку Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку та наразі не відсторонений від посади, при цьому підозрюється у вчиненні службового корупційного злочину.

В той же час надані стороною захисту характеризуючі та медичні документи підозрюваного із врахуванням специфіки інкримінованого йому злочину, який є корупційним суттєво не знижують встановлених ризиків. Захистом не надані документи, що свідчать про неможливість утримання ОСОБА_4 в умовах СІЗО з медичних підстав.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема цілодобового домашнього арешту не зможуть забезпечити усунення встановлених ризиків, через те, що ОСОБА_4 зможе покинути місце проживання та територію України, а також здійснювати вплив на свідків.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може негативно вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, згідно ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді обґрунтовується розмір застави.

Слідчий суддя приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави у більш великому розмірі ніж визначено для особи підозрюваної у скоєнні тяжкого злочину, відповідно вимог ст.183 ч.3 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого корупційного кримінального злочину у сфері службової діяльності в умовах воєнного стану, керівну посаду в установі освіти, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, а також високий ступінь встановлених ризиків, при цьому враховуючи обставин кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що застава в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 605 600 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У разі внесення застави, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, наявні підстави для покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та необхідність покладення яких була доведена стороною обвинувачення, а саме: не відлучатися за межі міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора та/або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками в рамках кримінального провадження; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зазначені обов`язки релевантні встановленим ризикам та здатні їм запобігти у випадку внесення застави.

Строк дії обов`язків слідчий суддя визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України.

За таких обставин клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковому задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 181, 183, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 08.11.2024 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 08.11.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора та/або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками в рамках кримінального провадження; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1