Справа № 991/991/24
Провадження 1-кс/991/1002/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №00380 від 20.10.2016,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшло вказане клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в якому він просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.03.2020 у справі №991/2266/20 на об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_4 , а саме на: квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення (горище) до АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_3 ; квартиру за адресою АДРЕСА_4 ; машиномісце №32 за адресою АДРЕСА_5 ; нежитлові приміщення №4 за адресою АДРЕСА_6 за адресою АДРЕСА_7 ; частина земельної ділянки за адресою АДРЕСА_8 ; 1/2 частина дачного будинку за адресою АДРЕСА_8 ; машиномісце №31 за адресою АДРЕСА_9 ; квартира за адресою АДРЕСА_10 .

За доводами адвоката, арешт, накладений на майно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 20.03.2020, підлягає скасуванню, з огляду на те, що відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження та арешт накладено необґрунтовано. На підтвердження своїх доводів адвокат зазначив, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено з підстав нібито набуття права власності на майно за кошти, які можливо отримані від ОСОБА_5 , внаслідок отримання їх від протиправної діяльності за угодами компанії з ПАТ «Одеський припортовий завод». У той же час, матеріали провадження не містять відомостей про заволодіння ОСОБА_5 чужим майном від угод компанії із ПАТ «ОПЗ». Отже, арешт накладено необґрунтовано. До того ж, на переконання представника, у розпорядженні сторони обвинувачення відсутні докази отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_5 , натомість зроблене необґрунтоване припущення про можливість існування таких обставин. Поряд з цим адвокат наголосив, що арешт накладено на майно, яке не підлягає спеціальній конфіскації. Так, об`єкти нерухомого майна, на які накладено судом арешт були придбані ОСОБА_5 , його дружиною ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_7 в період 2000 - 2010 рр., тобто в період, який не охоплюється вказаним кримінальним провадженням, тому вказані об`єкти нерухомого майна не можуть вважатися такими, що набуті внаслідок вчинення злочину в період 2015 року. Отже, арешт накладено на об`єкти нерухомого майна (які в подальшому придбані ОСОБА_4 за відплатними договорами), не підлягають спеціальній конфіскації. До того ж, придбання ОСОБА_4 майна в іншої особи, не підозрюваної у злочині (у ОСОБА_7 ), виключає можливість застосування спеціальної конфіскації до такого майна. При цьому, спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача, що прямо заборонено положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 96-2 КК України та абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України. Таким чином, як наголошено адвокатом, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, набула право власності на майно на підставі дійсних договорів, що виключає накладення арешту на її майно. Окрім того втручання у право власності ОСОБА_4 є непропорційним та покладає на ОСОБА_4 надмірний особистий тягар. З огляду на наведене, представник просив скасувати арешт майна ОСОБА_4 , накладений ухвалою Вищого антикорупційного суду від 20.03.2020 у справі №991/2266/20.

В запереченнях на подане клопотання прокурор ОСОБА_8 зазначив, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено ухвалою від 20.03.2020 обґрунтовано, слідчим суддею в повному обсязі оцінені і враховані всі обставини кримінального провадження. Додав, що ОСОБА_4 являється тещею підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та проживала однією родиною разом з його дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_9 . Поряд з цим, згідно відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих фізичними особами від податкових агентів, ОСОБА_4 за період з 01.01.1999 до 31.12.2019 було нараховано дохід у сумі 1 322 764 грн, ОСОБА_5 за період з 01.01.1999 до 31.12.2016 було нараховано дохід у сумі 38 627 188 грн, а його дружині - ОСОБА_6 за період з 01.01.1999 до 31.12.2019 було нараховано дохід у сумі 4 861819 грн. При цьому, значну частину коштів, нарахованих ОСОБА_5 у вигляді доходу за вказаний період, становили виплати з належного членам його родини ТОВ «Хімальянс» та пов`язаного з ним ТОВ «МТК», на рахунки яких перераховувалися кошти, які були отримані від продажу компаніям, що здійснювали міжнародну підприємницьку діяльність з оптової торгівлі продуктами хімічної промисловості, продукції AT «ОПЗ», придбаної компанією Newscope Estates Limited за заниженою вартістю на пряму у виробника. На переконання прокурора, ОСОБА_5 фактично легалізував кошти, одержані внаслідок вчинення вищевказаного злочину, здійснивши продаж протягом 2016 року своїй тещі ОСОБА_4 об`єктів нерухомості, які фактично залишилися у користуванні його сім`ї. При цьому, як зауважено прокурором, згідно таких договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 кошти, які не відповідають її доходам, і з огляду на майновий стан близьких осіб ОСОБА_4 , такі кошти могли були надані їй тільки ОСОБА_5 . Тож, як стверджує прокурор, існують обґрунтовані підстави вважати, що вищевказані об`єкти нерухомості були придбані ОСОБА_4 за кошти, надані їй ОСОБА_5 , отримані ним від вчинення вищевказаного злочину, а тому ОСОБА_4 у свою чергу повинна була і могла знати джерело походження цих коштів, але укладаючи ці договори сприяла ОСОБА_5 у легалізації доходів одержаних злочинним шляхом. З огляду на викладене, вищевказані об`єкти нерухомості можуть бути об`єктом спеціальної конфіскації, оскільки вони придбані за кошти, які є доходами, одержаними внаслідок вчинення злочину. Таким чином, арешт на майно накладний обґрунтовано, в порядку та на підставах, визначених КПК України. На цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000380 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України, триває. Підозрюваних ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 оголошено в міжнародний розшук, рішення відповідно до ст. 283 КПК України не прийнято. Таким чином, в застосуванні арешту майна потреба не відпала. З огляду на викладене, прокурор просив врахувати заперечення та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до ухвали від 20.03.2020 у справі № 991/2266/20.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання та просив скасувати арешт, накладений на майно, що належить ОСОБА_4 .

Заслухавши думку представника, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та надані суду матеріали, заперечення прокурора, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

З аналізу положень вказаних статей Кримінального процесуального кодексу України можна зробити висновок, що при розгляді клопотання про скасування арешту, слідчий суддя наділений повноваженнями встановити лише обґрунтованість накладення такого арешту та виправданість подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, якщо це буде доведено особою, яка звернулась із відповідним клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні детективів Національного антикорупційного бюро України перебуває кримінальне провадження №0000380 від 20.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України, за підозрою серед інших ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.

В рамках цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 20.03.2020 у справі №991/2266/20 за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення, накладено арешт з позбавленням права на відчуження та розпорядження на об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_4 , а саме на: квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення (горище) до АДРЕСА_2 ; нежитлове АДРЕСА_3 ; квартиру за адресою АДРЕСА_4 ; машиномісце №32 за адресою АДРЕСА_5 ; нежитлові приміщення №4 за адресою АДРЕСА_6 за адресою АДРЕСА_7 ; частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_8 ; 1/2 частини дачного будинку за адресою АДРЕСА_8 ; машиномісце №31 за адресою АДРЕСА_9 ; квартиру за адресою АДРЕСА_10 .

Арешт накладено з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації.

Так, за версією органу досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 набула зазначене майно від підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_6 , за кошти, які були надані самим підозрюваним та які в свою чергу були отримані останнім внаслідок протиправної діяльності.

Тож, враховуючи те, що за доводами сторони обвинувачення, таке майно було одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, отже воно може бути предметом спеціальної конфіскації

У той же час слід зазначити, що питання про спеціальну конфіскацію вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (абз. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України).

Як встановлено у судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000380 завершене та наразі триває ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України, що жодним чином не свідчить про закінчення досудового розслідування. Отже, необхідність у застосуванні до зазначеного вище майна заходу забезпечення кримінального провадження не відпала.

З огляду на викладене, відсутні підстави для надання оцінки іншим доводам захисника.

Враховуючи наведене, відсутні підстави, визначені ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна, тому клопотання адвоката ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 174, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1