№ провадження 1-кс/208/1948/24
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000604від «05» жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

встановив:

Слідчий звернувся до суду із погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арештна тимчасово вилучений 05.10.2024 під час огляду місця події транспортний засіб, який є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000604від 05.10.2024 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме: мопед марки «VIPER» моделі «EX50C» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 р.в., vin: НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 . Перебував під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.10.2024 року слідчий надав суду заяву, просив заявлене ним клопотання про арешт вказаного майна залишити без розгляду, як таке, яке було помилково направлено до суду повторно.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Главою 17 КПК України «Арешт майна» не передбачено постановлення ухвали про залишення клопотання про арешт майна без розгляду за відповідним клопотанням особи, яка його подала.

Ч. 5, 6 ст. 9 КПК України вказано, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

П. 15, 16, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України передбачені такі загальні засади кримінального провадження, як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів та диспозитивність.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З огляду на викладені положення кримінального процесуального закону, загальні засади кримінального провадження, враховуючи те, що слідчий суддя позбавлений можливості розглянути вимоги клопотання, які не підтримуються стороною, яка їх подала та прийняти рішення по суті заявлених вимог (задовольнити клопотання або відмовити у його задоволенні), те, що за змістом принципів змагальності та диспозитивності сторона в процесі вільно розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, зокрема щодо того, підтримувати клопотання чи ні та самостійно обстоювати перед судом його доводи, прийнятність його форми та законність змісту, того факту, що інші процесуальні закони, що регулюють як публічні, так і приватні процесуальні правовідносини містять положення щодо залишення без розгляду відповідного процесуального документа за клопотанням особи, яка його подала, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання про арешт майна залишити без розгляду, роз`яснивши особі, яка його подала, що вона не позбавлена права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 243/6674/17-к, ухвали слідчого судді, прямо не передбачені КПК, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Вказаному кореспондує Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, де Конституційний Суд України, розглядаючи положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

Керуючись викладеним та ст. 7, 9, 22, 26, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000604від «05» жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України залишити без розгляду.

Роз`яснити, що залишення клопотання без розгляду не позбавляє особу, яка його подала, права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1