УХВАЛА

Іменем України

19.11.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

подане прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 ,

у кримінальному провадженні за №0001608 від 03.05.2024,

стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Жмеринка Вінницької області, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся з клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб.

Як зазначено у клопотанні, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №276 від 26.06.2023 ОСОБА_4 призначено на посаду навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону та зараховано на усі види забезпечення.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №210-РС від 10.10.2023 ОСОБА_4 звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №169 від 30.03.2024 ОСОБА_4 вважається таким, що 29.03.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.11,16,40,49,128,200,256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 28.03.2023 о 20 год 30 хв не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 13 год 42 хв 22.09.2024, коли був затриманий слідчим другого слідчого відділу з (дислокацією у м. Житомирі) ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 22.09.2024, коли був затриманий.

За вказаним фактом 22.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення орган досудового розслідування підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами - матеріалами службового розслідування; наказом командира про самовільне залишення частини військовослужбовцем; протоколами допитів свідків та іншими матеріалами в їх сукупності.

Прокурор вказує, що ОСОБА_4 до органів військового управління і державної влади про себе не заявляв, у зв`язку з чим слід дійти висновку, що діяння ОСОБА_4 щодо нез`явлення на військову службу є навмисними. Таким чином, ОСОБА_4 вчиняє дії по переховуванню від органів досудового розслідування, а також продовжує вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що згідно ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.09.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.11.2024.

24.10.2024 прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, який скеровано для розгляду до Баранівського районного суду Житомирської області.

Згідно з інформацією із веб-порталу Судової Влади підготовче засідання у кримінальному провадженні №0001608 від 03.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, станом на 15.11.2024 не призначене.

Мотивуючи необхідність продовження терміну дії запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що підставами для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Прокурор зазначає, що беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, неможливо застосувати до підозрюваного інші, більш м`які запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може скоїти нове правопорушення, в тому числі продовжити вчиняти зазначене кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Обвинувачений у судовому засіданні вказав, що проходить службу з 2014 року, має бажання продовжувати службу, ситуація щодо нез`явлення на військову службу виникла у зв`язку з тим, що обвинувачений хотів перейти з піхоти до іншого підрозділу. Просив у задоволенні клопотання відмовити та застосувати більш м`який запобіжний захід

Захисник у судовому засіданні вказала, що обвинувачений вину визнає, щиро розкаюється. Має намір проходити військову службу у будь-якій іншій військовій частині, однак перебуваючи під вартою вирішити таке питання не можливо. Вважає за доцільне застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а у разі задоволення клопотання - визначити заставу. Просила долучити до справи письмові заперечення.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001608 від 03.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

23.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення з правою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 24.09.2024 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.11.2024 включно.

Прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано для розгляду до Баранівського районного суду Житомирської області.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, згідно з ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 6 статті 199 КПК України визначено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Окрім того, згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що надані прокурором докази у їх сукупності переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_4 , можливо, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, що наразі підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує вимоги п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, при оцінці існуючих ризиків, на які покликався прокурор, суд враховує також, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу 24.09.2024 слідчим суддею було встановлено достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, а також на характер та обставини можливого правопорушення, наявні ризики переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Слідчим суддею встановлено достатньо підстав вважати, що заявлені ризики продовжують існувати на момент вирішення питання про продовження строку дії попереднього запобіжного заходу.

Таким чином, існування наразі обґрунтованих ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на переконання слідчого судді, свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Беручи до уваги викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, для задоволення клопотання і подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо клопотання захисника про визначення розміру застави слідчий суддя зазначає, що з урахуванням приписів п.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. І з огляду на встановлені обставини інкримінованого правопорушення, наявні ризики переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, та продовження кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_4 обвинувачується, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення застави при продовженні строку тримання під вартою

Керуючись статтями 176, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 309, 376, 534 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави, до 17.01.2025 включно.

Встановити строк дії ухвали до 17.01.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 16-00 год 22.11.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1