Справа № 452/2202/24
Провадження № 1-кп/452/299/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

із участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області об`єднане кримінальне провадження №0000384 від 07.06.24р., №0000022 від 16.01.24р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, розведеного, на утриманні має одну неповнолітню дитину, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , числиться на посаді робітника підсобного 2-го інженерного відділення 1-го інженерного взводу 5-ї інженерної роти військової частини НОМЕР_2 , у званні старший солдат військової служби за контрактом; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.24 року за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк три роки, у відповідності до ст. 75 КК України особі встановлено іспитовий строк один рік, -

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ст. 126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем та обіймаючи посаду старшого моториста 2 понтонного відділення 1 понтонного взводу 2 понтонно-мостової роти понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні старший солдат військової служби за контрактом і, діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши відповідного дозволу командира 09.12.23р. о 06.00год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини до 12.12.23р. 12.00год., коли добровільно повернувся.

У наступному старший солдат ОСОБА_4 , нехтуючи вимогами законодавства щодо порядку проходження військової служби, повторно самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, куди згідно наказів командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 06.01.2024 №5-РС (по особовому складу) та командира військової частини НОМЕР_2 від 30.01.2024 №30 (по стройовій частині) був зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та особу призначено на посаду робітника підсобного 2 інженерного відділення 1 інженерного взводу 5 інженерної роти військової частини НОМЕР_2 . Так, старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , за наведених вище обставин 15.02.24р. зранку самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та перебував поза її межами до 19.08.24р. 09.00год., - тобто до моменту добровільного повернення у вказану військову частину. Зазначеними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив в умовах воєнного стану самовільне залишення військової частини як військовослужбовець, тривалістю понад три доби, що передбачено ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім цього військовослужбовець старший солдат ОСОБА_4 , будучи особою раніше неодноразово притягнутою, а саме: 12.12.23р. та 30.05.24року Самбірським міськрайонним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173-2 КУпАП відносно своєї матері ОСОБА_4 , з якою він спільно проживає, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи, - 26.05.24р. о 21:40год., перебуваючи за місцем проживання у АДРЕСА_1 , де проживає разом із матір`ю вчинив відносно останньої дії психологічного насильства, що проявилося у словесних образах потерпілої нецензурними словами, чим систематично вчиняв психологічне насильство над потерпілою, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя, спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, тобто обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 126-1 КК України.

Кваліфікація дій за вказаними нормами Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність.

На підтвердження встановлених судом обставин винність особи вбачається із допитаного безпосередньо у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому розкаявся та показав про обставини вчинених злочинів. Таким чином ОСОБА_4 суду ствердив, що вчиняв злочини, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, а тому деталей вчиненого не пригадує; тепер остаточно зрозумів і усвідомив свої помилки.

Однаково про наведені обставини суду підтвердила потерпіла ОСОБА_4 , котра одночасно висловилась про пробачення винному та обрання стосовно нього не суворого покарання.

Крім визнання обвинуваченим своєї провини його винність в інкримінованих кримінальних правопорушеннях доведена сукупністю зібраних доказів у ході досудового розслідування, дослідження яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд за погодженням із учасниками кримінального провадження визнав недоцільним. Водночас судом з`ясовано чи правильно розуміють сторони кримінального провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, аналізуючи раніше наведене та матеріали кримінального провадження, суд переконаний в доведенні вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану. Також вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, - ст. 126-1 КК України. Кваліфікація дій за вказаними нормами Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності; стосовно нього було 26.02.24р. ухвалено обвинувальний вирок та інші наступні інкриміновані злочини він вчинив під час встановленого цим вироком іспитового строку; на обліку в психіатричному кабінеті обвинувачений не перебуває, однак є на обліку в обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень, - у зв`язку з чим має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психостимуляторів; позитивно характеризується по місцю проживання.

У відповідності до вимоги ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Тому, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості ним учиненого; також судом ураховано особу винного, його характеристику, сімейне становище, обставини вчинення кожного інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що встановлено у судовому засіданні; обставин, які б обтяжували покарання не встановлено.

Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із позиціями обвинуваченого, потерпілої, сторони обвинувачення і захисника-адвоката; із урахуванням особи ОСОБА_4 його поведінки під час та після вчиненого; наслідки та обставини вчиненого особою, - суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виправлення засудженого можливе лише за реального відбування покарання; підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд не вбачає, у свою чергу потерпіла ОСОБА_4 при визначенні міри покарання обвинуваченому просила суворо особу не карати, що враховується судом при призначенні покарання; строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з часу затримання, - із 10.10.2024р. за ухвалою слідчого судді.

Цивільного позову у встановленому законом порядку не заявлено; судових витрат та речових доказів немає; застосований запобіжний захід тримання під вартою щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 5 ст. 407 КК України позбавлення волі на строк 5(п`ять) років;

-за ст. 126-1 КК України позбавлення волі на строк 1(один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років.

Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.02.2024 року, де особі призначено покарання три роки позбавлення волі, та визначити остаточне покарання ОСОБА_4 позбавлення волі на строк 5(п`ять) років 1(один) місяць.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з 10.10.2024 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. У відповідності до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскарженим в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього кодексу.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору і роз`яснити, що інші учасники мають право отримати копію вироку в суді (і ч. 15 ст. 615 КПК України).

Суддя