КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2024 продовжено ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1, ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1, ст. 162, ч. 5 ст. 190 КК України, строк тримання під вартою до 22.08.2024 включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того, тяжкість злочинів, у яких обвинувачуються ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у сукупності із наведеними даними про їх особу, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинувачених з потерпілими, суд вважає наявним ризик, що обвинувачені, перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_8 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час за адресою його реєстрації і фактичного проживання: АДРЕСА_1 , заборонивши покидати місце проживання у період з 23 години до 06 години наступного дня.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що підозра в частині ч.5 ст.190 КК України є хибною, а в частині ч.3 ст.146 КК України не відповідає диспозиції статті. Вважає, що зазначені в ухвалі ризики не ґрунтуються на жодному доказі. Звертає увагу, що майже всі інкриміновані ОСОБА_6 злочини нерозривно пов`язані з функціонуванням реабілітаційного центру «Діва Центра», діяльність якого припинена втручанням правоохоронних органів. Отже жодної можливості вчиняти аналогічні діяння у обвинуваченого немає. Стверджує, що ризик перешкоджання розслідуванню повністю зник, а ризик впливу на свідків чи потерпілих жодного разу не проявився.

Також захисник ОСОБА_8 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час за адресою його реєстрації і фактичного проживання: АДРЕСА_2 , заборонивши покидати місце проживання у період з 23 години до 06 години наступного дня.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що підозра в частині ч.5 ст.190 КК України є хибною, а в частині ч.3 ст.146 КК України не відповідає диспозиції статті. Вважає, що зазначені в ухвалі ризики не ґрунтуються на жодному доказі. Звертає увагу, що майже всі інкриміновані ОСОБА_7 злочини нерозривно пов`язані з функціонуванням реабілітаційного центру «Діва Центра», діяльність якого припинена втручанням правоохоронних органів, отже жодної можливості вчиняти аналогічні діяння у обвинуваченого немає. Стверджує, що ризик перешкоджання розслідуванню повністю зник, а ризик впливу на свідків чи потерпілих жодного разу не проявився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, дані, що характеризують особи обвинувачених.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2024, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 22.08.2024 включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3