Номер провадження: 11-сс/813/1491/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001303 від 11.09.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється громадянкою України, не одружена, офіційно не працює, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в м. Одесі, раніше судимої:

- 21.03.2020 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком на 2 (два) роки,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:

Слідчим відділенням ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001303 від 11.09.2024 року за ознаками вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

11.09.2024 року ОСОБА_7 затримана в порядку ст. 208 КПК України та в той же день їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

12.09.2024 року слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді, з погодженим прокурором Приморської окружної прокуратури ОСОБА_9 , клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване наявністю ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання органу досудового розслідування та до підозрюваної застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 09.11.2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник посилається на відсутність ризиків, а також звертає увагу, що підозрювана є матір`ю-одиначкою, самостійно виховує дітей, тому лише вона має право за законом оформлювати дітей до школи та садочку.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, до суду не з`явився, надіслав заяву про здійснення розгляду без його участі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, а також документи долучені захисником; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ухвала містить достатнє мотивування прийнятого рішення, з посиланням на всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри в апеляційній скарзі захисником не оскаржується.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваної, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки остання на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Слідчим суддею враховано, що підозрювана, розуміючи тяжкість можливого покарання може вдатися до спроб переховування від органу досудового розслідування та суду, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваної на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрювана може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також не виключається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на можливе вчинення інкримінованого підозрюваній злочину, вона вчинила через нетривалий час після засудження за майновий злочин, тобто могла передбачити та вочевидь передбачала протиправність своїх дій.

Застосувавши до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Доводи сторони захисту стосовно наявності у підозрюваної місця проживання в м. Одесі, а також наявність у неї неповнолітніх дітей, як обґрунтування можливості застосування до підозрюваної менш суворого запобіжного заходу, колегія суддів оцінює критично, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що підозрювана фактично постійно не проживає разом із дітьми, а дітей виховує її мати, яка проживає в іншому населеному пункті Одеської області, де діти навчаються в школі та відвідують дитячий садок.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваної під вартою.

Крім того, доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваної під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника та не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2024 року, якою підозрюваній ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0001303 від 11.09.2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4