ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року

м. Київ

справа № 754/1591/23

провадження № 51-1295км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року та касаційну скаргу з доповненням захисника засудженої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0002870, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, жительки АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Постановлено виконувати самостійно вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вирішено питання, які стосуються: початку строку відбування покарання; арешту майна, відшкодування процесуальних витрат, а також речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_9 визнано винуватою у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.

Так, ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправну діяльність щодонезаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, з метою збуту, у час, в місці та у спосіб, які не встановлено досудовим слідством незаконно придбала в не встановленої досудовим слідством особи (досудове розслідування щодо якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні) особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, після чого перенесла до місця свого фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), де незаконно зберігала з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».

25 жовтня 2022 року приблизно о 17:00 ОСОБА_9 , яку працівники поліції виявили у приміщенні відділення № 67 ТОВ «Нова пошта» на вул. Данькевича, 16 у м. Києві, добровільно видала їм для огляду 5 поштових відправлень, а саме: ТТН 8919, ТТН 7666, ТТН 1226, ТТН 240, ТТН 0031, в яких виявлено та з яких вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 5,55 г, 6,59 г, 5,3 г, 5,4 г, 3,9 г відповідно, який остання незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту невстановленій особі.

Крім того, ОСОБА_9 незаконно придбала та зберігала за місцем проживання з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 96,44 г, особливо небезпечний наркотичний засіб - екстракт канабісу масою 13,57 г та особливо небезпечну психотропну речовину - плодові тіла грибів, що містять псилоцин, загальною масою 4,4 г, які 25 жовтня 2022 року в період з 21:19 по 21:44 у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , працівники поліції виявили та вилучили.

Київський апеляційний суд ухвалою від 05 грудня 2023 року вирок районного суду щодо ОСОБА_9 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги, а також короткий зміст поданих заперечень

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК, та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_9 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що апеляційний суд обмежився перерахуванням обставин, на які послався у вироку суд першої інстанції, та загальними фразами про обґрунтованість застосування цим судом ст. 69 КК, однак не вказав, яким чином вони (обставини) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК належить до тяжких злочинів.

На думку касатора, це свідчить про формальний підхід апеляційного суду до перевірки доводів апеляційної скарги прокурора.

У касаційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону й невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить змінити вирок районного суду й ухвалу апеляційного суду, застосувати до ОСОБА_8 приписи статтей 75, 79 КК та звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Аргументуючи свої вимоги, зазначає про те, що на технічних носіях інформації в суді апеляційної інстанції відсутній звукозапис.

Крім того, акцентує, що суд апеляційної інстанції мав перевірити наявність підстав для звільнення засудженої від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

До того ж, як стверджує захисник, Київський апеляційний суд не надав оцінки доводам його апеляційної скарги щодо застосування норм ст. 79 КК, адже підзахисна має на утриманні малолітнього сина та хвору матір, яку доглядає.

Також сторона захисту просить під час прийняття рішення врахувати той факт, що чоловік ОСОБА_8 є старшим солдатомЗбройних Сил України, 05 грудня 2023 року (у день засідання в суді апеляційної інстанції) він отримав вибухову травму в ході бойових дій, а також 18 лютого 2024 року, у зв`язку з чим йому буде проведено ампутацію нижньої кінцівки. А оскільки мати чоловіка померла від серцевого нападу, який настав після того, як вона дізналася про поранення сина, лише ОСОБА_8 може доглядати за чоловіком.

Крім того, у клопотанні від 09 травня 2024 року захисник ОСОБА_6 , посилаючись на реєстр матеріалів досудового розслідування та матеріали провадження, просить закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002870 від 25 жовтня 2022 року, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 вказує на її необґрунтованість, вважає, що вона не підлягає до задоволення; про це також наголошує засуджена ОСОБА_8 у своїх запереченнях, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції детально проаналізував обставини, які стали підставою для застосування ст. 69 КК.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, просила задовольнити касаційну скаргу прокурора в повному обсязі та заперечила щодо задоволення касаційної скарги з доповненням захисника, а також просила відмовити у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження.

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і засуджена ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу захисника, заперечили проти касаційної скарги прокурора. Сторона захисту також підтримала клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційних скаргах суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга з доповненням захисника не підлягає задоволенню, а скаргу прокурора необхідно задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Під час вирішення питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, установлених районним судом у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК порядку, а також правильності кваліфікації її діяння за ч. 2 ст. 307 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині прокурор та захисник не оскаржують.

Щодо доводів сторони захисту про істотні порушення кримінального процесуального закону через відсутність на технічних носіях інформації в суді апеляційної інстанції звукозапису, то вони є безпідставними.

Суд касаційної інстанції перевірив ці обґрунтування скарги захисника та встановив, що під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції, а саме в судовому засіданні 05 грудня 2023 року проводилося повне фіксування за допомогою технічного засобу.

До матеріалів провадження додано журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано всі процесуальні дії. Запис належної якості, що є достатньою для прослуховування та з`ясування перебігу судового процесу, переривань звукозапису, які б свідчили про неповноту відображення судового провадження на технічному носії, не встановлено.

Щодо незастосування судом закону, який, як вважає захисник ОСОБА_7 , підлягає застосуванню (статті 75, 79 КК)

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 75 КК, про що йдеться в касаційній скарзі захисника.

Так, за правилами ч. 1 ст. 75 КК (у редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) у разі якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальному праві виправлення засудженого є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення.

Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема й кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно-небезпечної дії.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду в межах його дискреційних повноважень, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, характер суспільно небезпечного діяння, його наслідки, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, котра притягається до кримінальної відповідальності. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

З огляду на фактичні обставини, установлені судами попередніх інстанцій, зокрема, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що належить до категорії тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, предметом яких був особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, екстракт канабісу, а також особливо небезпечна психотропна речовина - плодові тіла грибів, що містять псилоцин, суспільну небезпеку та характер вчинених протиправних посягань, висновок суду апеляційної інстанції про неможливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання у виді позбавлення волі є обґрунтованим.

Дійсно, за правилами ч. 1 ст. 79 КК, на яку посилається захисник, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з установленням іспитового строку у межах строку, на який згідно із законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Зазначене звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням, і допустимість його застосування лише до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, визнається обов`язковою умовою такого звільнення.

Крім того, наявність передбачених у законі умов для звільнення таких жінок від відбування покарання не означає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про їх звільнення. Застосування цього виду звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Виходячи з зазначеного, при вирішенні питання щодо можливості звільнення жінки від відбування призначеного покарання з випробуванням суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, взяти до уваги особу винної, та обставини справи (див. постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 686/30843/21(провадження № 51-2499км23).

Крім того, системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 79 КК, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання і звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами ст. 79 КК рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення всіх цілей покарання (див. постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 646/6889/21(провадження № 51-6370км23).

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням не відповідає його меті - виправленню засудженої та запобіганню скоєнню нових злочинів як нею, так й іншими особами, а тому твердження захисника про те, що Київський апеляційний суд не надав оцінки його доводам в апеляційній скарзі щодо застосування норм ст. 79 КК, є безпідставними.

За обставин, установлених судами, колегія суддів Верховного Суду не убачає підстав для застосування ст. 79 КК, про що просить у своїй касаційній скарзі захисник, оскільки вчинене кримінальне правопорушення має підвищену суспільну небезпеку та становить загрозу здоров`ю населення.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що дані про особу чоловіка ОСОБА_8 , які його характеризують, та інформація щодо стану його здоров`я, не є достатньою обставиною для зміни судових рішень, оскільки незаконну діяльність засудженої було припинено лише за втручання працівників правоохоронного органу, вона вчинила суспільно небезпечне діяння, яке порушує установлений законодавством порядок обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, унаслідок чого задовольняється незаконний попит на наркотики, і завдає шкоди суспільним відносинам щодо убезпечення здоров`я населення.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002870 від 25 жовтня 2022 року, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК.

Так, адвокат зазначає про те, що з урахуванням п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК, останнім днем досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 було 26 грудня 2022 року, оскільки його підзахисній 26 жовтня 2022 року вручено повідомлення про підозру, а реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про наявність постанови щодо продовження строків досудового розслідування, яка до того ж, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не відкрита засудженій.

Дійсно, з матеріалів кримінального провадження убачається, що строк два місяці досудового розслідування мав закінчитися 26 грудня 2022 року, однак відповідно до постанови керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва від цього ж числа, оригінал якої сторона обвинувачення надіслала на адресу Суду, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було продовжено до 26 січня 2023 року.

З указаною постановою та клопотанням про продовження строку досудового розслідування ОСОБА_9 ознайомлена, що підтверджено протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, відповідно до якого підозрювана ознайомлювалася з матеріалами досудового розслідування № 0002870 у період з 24 січня до 02 лютого 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК (в редакції Закону України № 2201-IX від 14 квітня 2022 року) у строк досудового розслідування не включається строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, крім дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Прокурор звернувся з обвинувальним актом до суду 03 лютого 2023 року, тобто у межах строку досудового розслідування. Вказаний факт підтверджено штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду на супровідному листі.

Отже, з огляду на вказане вище, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає порушень приписів статей 219, 290 КПК.

Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню (ст. 69 КК), про що вказує прокурор у касаційній скарзі

Так, Київський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.

Оцінюючи правильність застосування ст. 69 КК, суд касаційної інстанції ураховує, що частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виняткових випадках призначати основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції закону за це кримінальне правопорушення, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання означає, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Як убачається з матеріалів провадження, прокурор в апеляційній скарзі, навівши конкретні доводи, чому, на його думку, положення ст. 69 КК застосовано неправильностверджував, зокрема, і про необґрунтоване застосування цієї норми за відсутності обставин, що істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд залишив скаргу без задоволення і, мотивуючи в ухвалі свою позицію щодо правильного застосування судом першої інстанції до ОСОБА_9 ст. 69 КК, хоча й урахував дані про її особу, а саме те, що вона має вищу освіту, не працевлаштована офіційно, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у нарколога і психіатра, має на утриманні малолітнього сина та хвору матір, і погодився із судом першої інстанції про визнання щирого каяття й наявності на утриманні малолітньої дитини такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженою злочину, однак в ухвалі не обґрунтував того, як саме ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженою умисного тяжкого злочину.

Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити й про те, що оскаржене судове рішення не містить належного обґрунтування застосування ст. 69 КК, в аспекті реалізації приписів статей 50, 65 цього Кодексу, з урахування того, що ОСОБА_9 вже була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, про що зазначав прокурор в апеляційній скарзі.

Таким чином, Суд вважає, що висновок апеляційного суду щодо правильності застосування судом першої інстанції до засудженої положень ст. 69 КК є передчасним та невмотивованим, а тому постановлене за результатом цієї процедури судове рішення не можна вважати таким, що відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а касаційна скарга прокурора - задоволенню.

Підчас новогорозглядусуду необхідноусунути вказані недоліки, перевіритидоводи, викладені в апеляційнихскаргах, дати на них вичерпні відповіді тапостановити законне, обґрунтоване й умотивованесудоверішення зурахуваннямтого, що за тих самих установлених обставин призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу є неправильним застосуваннямзакону Українипро кримінальнувідповідальність, що призвело до м`якості покарання.

Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, зокрема переховуванню її від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати їй запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002870 від 25 жовтня 2022 року, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК залишити без задоволення.

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 19 вересня 2024 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3