Справа № 158/3157/24 Провадження №11-сс/802/433/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001058 від 05.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 04.10.2024 року близько 20:00 год. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Фіат Добло», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись дорогою вулиці Промислова в місті Рожище Луцького району, неподалік будинку №12, будучи неуважним, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , котрий рухався посередині правої смуги руху в попутному напрямку, внаслідок чого останній отримав т/у у вигляді ЗЧМТ, СГМ, забою грудної клітки, та був госпіталізований до КП "ВОКЛ" м.Луцьк.

04 жовтня 2024 року під час проведення огляду місця події на дорозі АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено автомобіль марки «Фіат Добло», державний номерний знак « НОМЕР_1 », належний ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_3 .

Після цього, 05.10.2024 вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні №0001058.

Слідчий зазначає, що цей транспортний засіб є доказом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тому на нього слід накласти арешт з метою проведення інженерно-транспортних експертиз.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.10.20234 клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на автомобіль марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_3 , тимчасово позбавивши останнього можливості відчужувати та розпоряджатись будь-яким чином ним до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Вирішено також, що автомобіль марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , слід негайно повернути власнику ОСОБА_8 з правом користування, та на відповідальне зберігання під розписку.

В іншій частині клопотання слідчого відмовлено.

Прокурор на вказане рішення подав апеляційну скаргу. Він не погоджується з ним в частині відмови у задоволенні клопотання, а саме не накладення арешту шляхом заборони користування майном (транспортний засіб). Зазначає про те, що слідчий суддя відмовляючи у цій частині клопотання вказав про те, що в даному випадку неможливість відчуження та розпорядження транспортним засобом в повній мірі забезпечить запобіганню його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищенню, використанню, перетворенню, псуванню, передачі майна. Однак, слідчий суддя не взяв до уваги того, що не накладення арешту шляхом заборони користування транспортним засобом може призвести до втрати слідової інформації про обставини вчинення кримінального правопорушення, що постановить під обґрунтований сумнів подальші результати проведення слідчого експерименту, судових автотехнічних експертиз, з метою встановлення механізму й обставин ДТП, технічного стану транспортного засобу в момент ДТП та інших експертиз тощо, оскільки фактичне перебування автомобіля у користуванні власника з високою ймовірністю спотворить їх результати. Також зазначає, що ОСОБА_8 під час розгляду клопотання пояснив, що має намір використовувати транспортний засіб. Тому дозволивши користування транспортним засобом ОСОБА_8 існує реальна зміна, знищення, псування, пошкодження та відчуження частин транспортного засобу, що унеможливить виконання завдання кримінального провадження в частині забезпечення повного та неупередженого розслідування, оскільки користувач матиме змогу вільно змінити, пошкодити, знищити тощо елементи транспортного засобу. Посилаючись на це, прокурор просить скасувати ухвалу та повністю задовольнити клопотання слідчого шляхом накладення арешту на транспортний засіб шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали апеляцію у повному обсязі, власника майна, який її заперечив та просив залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично оскаржує судове рішення в частині відмовити клопотання слідчого про накладення арешту на транспортний засіб шляхом заборони користування ним. В іншій частині судове рішення апелянтом не оскаржується, а тому апеляційному перегляду в даному провадженні відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3, 11 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу. При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, і зокрема щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, що фактично ніким не заперечується.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП №1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, 05.10.2024 внесеного до ЄРДР під №0001058 від 05.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Встановлено і те, що 04 жовтня 2024 року під час проведення огляду місця події виявлено та вилучено автомобіль марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .

Постановою старшого слідчого СВ ВП №1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001058.

Доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказує про те, що майно, яке було вилучено під час проведення вищевказаного огляду місця події транспортний засіб, та на яке він просить накласти арешт, має силу речового доказу у вищевказаному кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на нього шляхом позбавлення права його відчуження, розпорядження та/або користування, забезпечить можливість його збереження та встановлення істини в даному кримінальному провадженні. Також зазначає, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно є доказом вчинення кримінального правопорушення, розслідування щодо якого проводиться у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001058, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.

Такі висновки підтверджуються дослідженими судом доказами, які містяться у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на таке майно як транспортний засіб, є цілком правильним.

Водночас, слідчий суддя задовольнивши частково клопотання слідчого, наклав арешт на таке майно шляхом позбавлення права особи на його відчуження та розпорядження, а щодо права користування, - відмовив, що на думку колегії суддів в даному випадку, повністю відповідає положенням ст.ст.170, 173 КПК України.

З аналізу ст.170 КПК України вбачається, що арешт на майно може бути накладено шляхом заборони власника (володільця та/або користувача) на його відчуження, розпорядження та/або користування майном. При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_8 пояснив, що транспортний засіб переданий йому на відповідне зберігання під розписку, який він буде зберігати його у такому стані, яким він переданий. Будь-яким чином приховувати, пошкоджувати, псувати, знищувати чи передавати автомобіль, він немає наміру і не буде цього робити. Також не буде чинити перешкод органу досудового розслідування щодо проведення з транспортним засобом будь-яких слідчих дій.

Орган досудового розслідування вказуючи про те, що не позбавлення права власника користування майном може призвести до втрати слідової інформації про обставини вчинення кримінального правопорушення, однак не наводить і не доводить будь-яким чином того, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування такої заборони чи обмеження призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Апеляційний суд з урахуванням вищенаведеного, а також беручи до уваги положення ст.170 КПК України, приходить до переконання, що достатнім і найменш обтяжливим способом арешту на транспортний засіб буде накладення арешту на таке майно лише шляхом позбавлення права особи на його відчуження та розпорядження.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження саме у такий спосіб арешту майна, цілком повністю забезпечить можливість його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, про що й вірно було зазначено слідчим суддею у своєму рішенні.

Тому, ухвала слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на транспортний засіб шляхом заборони користування, є цілком обґрунтованою та законною.

При цьому, усі апеляційні доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку апеляційного суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді