Справа № 731/590/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/760/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із захисником, з використанням її власних технічних засобів, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Дегтярі Срібнянського району Чернігівської області, громадянину України, учаснику бойових дій в зоні проведення АТО, одруженому, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_1 , продовжений строк тримання під вартою до 27 вересня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив, ризики, що були враховані під час обрання міри запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 30 липня 2024 року з тих підстав, що на день ухвалення судового рішення свідки сторони обвинувачення були допитані, тож він не може мати на них жодного впливу, що вказує на відсутність заявлених прокурором ризиків його неналежної процесуальної поведінки.

Вказує на те, що суд залишив без розгляду подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону (ст. 201 КПК). Крім того, без уваги суду було залишене подане ним Волевиявлення, повідомлення про свій міжнародний правовий статус людина, у прийнятті якого було відмовлено, чим фактично відбулося невизнання його як людини. Факт невизнання судом його як Людини підтверджується тим, що він незаконно та безпідставно з 12 вересня 2023 року тримається під вартою, його право на захист постійно порушується, його заяви, клопотання та докази не приймаються та не реєструються, допускається системне порушення кримінального процесуального закону.

Тобто, Прилуцьким міськрайонним судом було не тільки не дотримано, а й проігноровано міжнародний закон «Загальна декларація прав людини» (10.12.1948), за яким живе вся планета.

Звертає увагу на порушення кримінального процесуального закону щодо розгляду запобіжного заходу, оскільки в порядку ст. 184 КПК України копія клопотання не була йому вручена, а матеріали не містять відомостей про те, що він отримав матеріали клопотання.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 просить скасувати та постановити нову, якою змінити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Обраний обвинуваченому запобіжний захід вважає занадто суворим, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі не доведено сукупність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, під час допиту потерпіла ОСОБА_9 зазначала, що під час перебування під домашнім арештом обвинувачений не чинив ніяких спроб впливу на неї, не приходив за місцем її проживання з метою залякування чи погроз. Представник територіальної громади ОСОБА_10 не змогла підтвердити своїх побоювань та переживань, які були описані нею в заяві щодо можливого тиску на неї ОСОБА_6 .

Фактично стороною обвинувачення не доведено в повній мірі обставин, які збільшують ризик неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 вже перебував під домашнім арештом і спроб втекти не здійснював.

Відповідно до ухвали суду, колегія суддів врахувала спосіб та характер вчинених кримінальних правопорушень, наслідки, що наступили в результаті їх вчинення, кількість потерпілих, однак, сторона обвинувачення не довела, що ці ризики продовжують існувати, адже відсутні будь-які докази погроз потерпілим чи свідкам, як і відсутні докази настання інших заявлених ризиків.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вправі вважати задоволення клопотання прокурора таким, що порушує його права, а тому вимушений звернутися до суду через свого захисника.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість обвинувачення, характер діянь у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , наслідки, які наступили від цих діянь у вигляді смерті потерпілої та спричинення шкоди здоров`ю іншим потерпілим та збитків державній установі, що унеможливлює обрання більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентується положеннями ст. 199 КПК України, а не ст. 184 цього кодексу, як помилково вважає сторона захисту. Отже, відповідно до норм вказаної статті, клопотання має бути подане пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому, законодавцем не передбачене обов`язок сторони обвинувачення вручити копію такого клопотання обвинуваченому та його захиснику.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 , окрім іншого, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за найтяжчий з яких передбачено покарання, в тому числі й у виді довічного позбавлення волі.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час розгляду клопотання прокурора судовий розгляд не завершений, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання ризик про можливість ОСОБА_6 ухилитися від суду, є достатньо обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на зміст обвинувачення та хронологію його подій від 04 вересня 2019 року, описаних за участі ОСОБА_6 , який більше ніж через чотири години після завершення конфлікту із сусідом ОСОБА_11 , обвинувачується у вчиненні серії злочинів щодо кількох осіб, які не мають між собою логічного зв`язку, в тому числі і навмисному убивстві жінки похилого віку з обмеженими можливостями, яка за своїм фізичним станом не могла чинити йому опір, за відсутності будь-якого приводу чи провокації з її боку, що дає підстави стверджувати про існування реального ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення і можливість його переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, що значно підвищує ступінь його ризику для суспільства та окремих його громадян.

Твердження сторони захисту про відсутність скарг потерпілої ОСОБА_9 на здійснення погроз з боку обвинуваченого, не приймаються до уваги, адже такі скарги були висловлені іншими потерпілими у даному кримінальному провадженні та не спростовані захисником ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні.

Характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 наслідки від їх вчинення,зухвала поведінка обвинуваченого, як під час вчинення злочинів, так і під час судового розгляду, вказують на обґрунтованість висловлених погроз з боку потерпілих, навіть не зважаючи на стадію судового розгляду та проведення допиту потерпілих і свідків в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується в тому числі й у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наслідком якого стала смерть людини, інші потерпілі отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, отже, саме цим виправдовується відповідний відступ, коли інтереси суспільства переважають над правами і свободами окремого громадянина, задля зменшення можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення та довести, що за кримінально карні діяння особа повинна понести справедливе покарання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зміст апеляційних скарг ОСОБА_6 та його захисника, а також висловлені стороною захисту доводи під час апеляційного розгляду не містять ні об`єктивно підтверджених відомостей, ні доказів того, що заявлені стороною обвинувачення ризики, наявність яких була встановлена під час обрання запобіжного заходу та його продовження під час досудового розслідування, судового розгляду, зменшилися або зникли з плином часу.

Судовий розгляд не завершений, не досліджені докази, як сторони обвинувачення так і сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Інші питання під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою слідчим суддею, судом не вирішуються. В тому числі не вирішується питання щодо законності затримання та обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, як про це в апеляційній сказі зазначив обвинувачений.

Всі наведені стороною захисту обставини були враховані судом, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження строку тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2024 року про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14