Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/633/24
провадження № 1-кп/624/73/24
ВИРОК

іменем України

селище Кегичівка 11 жовтня 2024 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю т.в.о. секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0000676, стосовно якого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Краснянське Кегичівського району Харківської області, українець, громадянин України, освіта середня, військовозобов`язаний, не одружений, утриманців не має, не працює, інвалідності не має, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не засуджений, тримається під вартою, відповідно ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 02 вересня 2024 року в рамках кримінального провадження №0000862 від 02 вересня 2024 року за ч.2 ст. 121 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

В подальшому дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та Законами України, востаннє Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Тобто з 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», починаючи з 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, визнаним придатним до військової служби під час загальної мобілізації, будучи обізнаним про призов за мобілізацією та заздалегідь попередженим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 годину 05 червня 2024 року для подальшої відправки до військової частини, за відсутності поважних причин, не маючи підстав для відстрочки чи звільнення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, 05 червня 2024 року о 08:00 год. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до військової частини та проходження військової служби, чим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією, в особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст. 336 КК України, а саме - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав, щиро розкаявся, підтвердив обставини справи.

Визначаючи обсяг досліджуваних доказів, з`ясувавши думку учасників та відсутність заперечень, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів про дані щодо його особи. При цьому з`ясовано, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин і не мають сумнівів у добровільності своєї позиції, а також їм зрозуміло, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні, згідно з визначеним обсягом, досліджені документи кримінального провадження: копії паспорта обвинуваченого та довідки ІПН, з підтвердження анкетних даних ОСОБА_4 , вимога про судимості, відповідно якої обвинувачений в силу ст. 89 КК України не засуджений, посередня довідка характеристика, довідки про те, що ОСОБА_4 на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Кегичівської ЦРЛ не перебуває, перебуває на обліку військовозобов`язаних Красноградського районного відділу та Красноградського РС №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, військовий квиток.

У судовому засіданні також досліджена досудова доповідь відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як високий та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється теж, як високий.

Зазначені документи сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

Заслухавши усі показання, дослідивши докази, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення у судовому засіданні доведене повністю.

Суд вважає доведеним, що викладені в обвинуваченні діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення (злочину).

Встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

В подальшому дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та Законами України, востаннє Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Тобто з 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», починаючи з 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, визнаним придатним до військової служби під час загальної мобілізації, будучи обізнаним про призов за мобілізацією та заздалегідь попередженим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 годину 05 червня 2024 року для подальшої відправки до військової частини, за відсутності поважних причин, не маючи підстав для відстрочки чи звільнення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, 05 червня 2024 року о 08:00 год. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшої відправки до військової частини та проходження військової служби, чим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією, в особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст. 336 КК України, а саме - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Він є винним у вчиненні кримінального правопорушення і підлягає покаранню.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину.

Обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст.66 КК України, суд визнає, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивчаючи відомості про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_4 не працює, не одружений, утриманців та інвалідності не має, на обліках не перебуває, характеризується посередньо, і силу ст. 89 КК України не засуджений.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує дані про його особу, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, проте вчинене в умовах воєнного стану під час збройної агресії РФ, що створює в очах суспільства враження безкарності, та те, що підстав передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин останній не мав, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, беручи до уваги думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для його виправлення, також попередження вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Від обвинуваченого ОСОБА_4 заперечень не надійшло.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_4 суд не вбачає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

З приводу обрання запобіжного заходу судом встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ст.177 КПК України.

Під час розгляду даного кримінального провадження, судом встановлено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, відносно якого хоча і обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, проте у іншому кримінальному провадженні, який ніде не працює, не одружений, посередньо характеризується по місцю проживання, тобто не має стійких соціальних зав`язків та з метою запобігання ухилення обвинуваченим від відбування покарання, до вступу вироку в законну силу, ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та відсутності заперечень у обвинуваченого.

Керуючись ст. 368-371, 373-374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор».

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з 11 жовтня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений в Харківській апеляційний суд, через Кегичівський районний суд, протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1