Номер провадження: 11-сс/813/1839/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000778, внесеного до ЄРДР 18 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 16 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 (перелік якого зазначено у резолютивній частині оскарженої ухвали).

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що, з огляду на обставини злочину, є всі законі підстави вважати, що означені в клопотанні предмети підпадають під ознаки тимчасово вилученого майна, та з метою недопущення зникнення вилученого майна, втрати або його пошкодження, необхідно застосувати арешт вказаного майна.

Позиції учасників судового розгляду.

Підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисникіи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- слідчий суддя порушив ч. 1 ст.172 КПК України, оскільки власника майна не було належним чином повідомлено про дату, час судового засідання клопотання слідчого про накладення арешту;

- вилучені грошові кошти та мобільний телефон належать ОСОБА_11 , який проживає разом з підозрюваним, та отримав їх законним шляхом, тобто арешт накладений на майно особи, яка немає нікого процесуального статусу у цьому провадженні;

- клопотання розглянуто з порушенням строку, передбаченого ст. 173 КПК України.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000778, внесеного до ЄРДР 18 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту на майно виявлене та вилучене у ході обшуку, проведеного 16 жовтня 2024 року, за адресою АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_7 , його збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання про арешт майна до відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_12 , в якій він просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка займається організацією незаконного перетину Державного кордону України за грошову винагороду.

Крім цього, до відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_13 , в якій він просить прийняти заходи правового характеру до невстановленої особи, яка займається організацією незаконного перетину Державного кордону України за грошову винагороду.

Також, 11.10.2024 до відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 надійшов рапорт слідчого про те, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000778 від 18.11.2023, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, встановлено ряд осіб, в діях яких вбачаються перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань.

В подальшому у ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вказаного злочину причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 16 жовтня 2024 року було повідомлено про підозру та затримано у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 16 жовтня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2024 року за місцем його проживання ОСОБА_7 було проведено обшук за адресою: за адресою АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

- грошові кошти в сумі 7270 доларів США, з яких 2 купюри номіналом 5 доларів США, серія та номер: JF02752464B; MB66173105D; з яких 3 купюри номіналом 20 доларів США, серія та номер: MC03585674F; ND36431631A; PE67385488F; з яких 4 купюри номіналом по 50 доларів США, серія та номер: MB08039150D; IJ04971577A; IB16903804B; MB11458787D; з яких 70 купюр номіналом по 100 доларів США, серія та номер: PD85604374; PB28789011F; PB287890008F; MB78857148F; PE74168733B; MI0322150A; LL47298031G; PK90906736H; PH23640339C; LB63363170K; PA72679863B; LG58226666B; PD18407454C; PA72679864B; PK93288575G; PB52941276F; PE95389091E; PE329440010E; PL35643313C; PK93288587G; PK93288585G; PK93288586G; PK88619213B; LB58494470K; PH67693588B; PB54398510C; PE95389092E; QL40556535A; LL45420251C; PK93288578G; QC15602604A; QC15602602A; QC15602640A; QC15602601; LI26220005A; QK51219217A; QK51219218A; QK51219221A; QK51219222A; QK51219226A; QK51219224A; QK51219225A; QK51219215A; PB72265029N; LH72028570B; PB72265051N; LF20910086K; PD75956108C; LL46254616G; PF03222571F; PF03222532F; PF03222600F; PF03222529F; QJ02056416A; PF06880308L; PH92941093B; PB17763150N; QL40556536A; QK51219227A; QK51219228A; QK51219229A; PB28789009F; PE45281052A; QK51219230A; QK51219238A; QK51219233A; QK51219237A; PF60330668I; PE45221044A;

- грошові кошти в сумі 4650 ЄВРО, з яких 11 купюри номіналом 10 ЄВРО, серія та номер: VA; XA; WA; RA; YA8; WA; UB; TD; SF; VA; EB; з яких 22 купюри номіналом 20 ЄВРО, серія та номер: UD; EM; UE; UD; ST; EM; UE; UE; UB662258611 ; EN; RP; RP; UC; SD; EM; RP; EM ; EC ; ZC ; UB ; EA ; SA; з яких 12 купюр номіналом 50 ЄВРО, серія та номер: S5; Z4; RA; UC; S3; EC9; PB; X3 ; UA ; SB ; UB ; UC ; з яких 30 купюр номіналом 100 ЄВРО, серія та номер: EB ; SA ; VA; EA ; RB; RB; RB; EA ; EB ; RB; WA ; RB; VA; WA ; WA ; WA ; SC ; EA ; SD ; RB; EA ; EA ; EB ; EA ; EA ; EA ; EA ; WA ; UC ; EA ; WA ; UC ; EA ; з яких 1 купюра номіналом 500 ЄВРО, серія та номер: X5;

- грошові кошти в сумі 23000 гривень, з яких 46 купюр номіналом 500 гривень, серія та номер: ЄГ0758132; ВЗ0183422; АЕ7413177; МБ6332718; ЄГ2523354; ЕБ7912378; ГА4043062; ЕД7663219; ГЛ9737734; ЕВ2211543; ХГ1545990; АИ9091241; ГК9347572; АЕ0601850; ЄЖ5450740; АК7231551; ЕЖ9066095; ХА4934815; ББ6733679; ЄИ5682863; ЦА1835798; ЕГ3684698; ЕЄ1126421; ЯБ0215096; МВ4859050; ЕЄ2817090; ГЛ1429122; АЗ2601447; ЗБ5308064; ЕЖ4381432; ХЖ4221387; ЗЗ4121757; ЗД0645296; ГН7929856; ВТ9376955; СЗ3009332; ВУ5158275; ВД4332441; ЦА2995173; ЄИ3855280; ВТ9376956; ЄВ9770339; ФЖ9458798; ЄЖ9627611; ФЗ9115930; ЕЖ6986075;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A55», імеі1: НОМЕР_34 , імеі2: НОМЕР_35 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Вофдафон» № НОМЕР_36 ;

- мобільний телефон марки «SONY», імеі: НОМЕР_37 ;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A55», імеі1: НОМЕР_38 , імеі2: НОМЕР_39 , із сім-картами операторів мобільного зв`язку із № НОМЕР_40 та № НОМЕР_41 ;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 ;

- медична картка на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 10 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 20 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 70 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на 30 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 16 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 7 арк. та 3 рентгені знімка;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на 23 арк. та 2 рентгені знімка;

- рентгені знімки у кількості 6 шт. на ім`я ОСОБА_22 ;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на 4 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на 6 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , на 4 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на 9 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , на 6 арк. та 4 рентгені знімка;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , на 4 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , на 3 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , на 4 арк.;

- Копія документів на ім`я ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , на 3 арк.;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , на 11 арк. та 2 рентгені знімка;

- пакет документів із медичною документацією на ім`я ОСОБА_33 , на 3 арк.;

- Виписні епікризи на ім`я ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 на 3 арк.

16 жовтня 2024 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 110 КПК України - винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що позиція сторони обвинувачення щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У свою чергу, 14 жовтня 2024 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого - надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , із метою відшукання та вилучення: мобільних телефонів, сім-карт, електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки, на якій могли зберегтись сліди вчинення кримінального правопорушення, медичної документації, що має відношення до кримінального провадження та/або має ознаки підробленого документу, грошових коштів здобутих злочинним шляхом, печаток, штампів, флеш носіїв інформації, зошитів, жорстких дисків, чорнових записів з інформацією, а також інших речей, предметів та документів, які зберегли в своїй середині, або на поверхні слідову інформацію, яка здатна відтворити слідову картину скоєння кримінального правопорушення та послужити доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Тому, ураховуючи дискреційне право слідчого вирішувати чи вилучати виявлене під час обшуку майно, а також те, що ухвалою слідчої судді прямо надано дозвіл на відшукання вказаного майна, то слідчий суддя мав повне право на прийняття рішення щодо арешту вилученого майна.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що на грошові кошти, вилучені під час обшуку, може бути накладений арешт. Водночас, висновку про належність цих коштів ОСОБА_7 колегія суддів дійшла на підставі того, що, по-перше, кошти знайдені за його місцем проживання, а по-друге, у протокол обшуку від 16 жовтня 2024 року, який складений за участі ОСОБА_7 , підписаний без зауважень останнього, зокрема щодо належності вказаних грошових коштів.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, апеляційний суд враховує також і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, апеляційний суд виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

З огляду на фактичні обставини справи, які наразі встановленні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що виявлене та вилучене майно, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що їх збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

У свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , у поданій апеляційній скарзі зазначають, що вилучені грошові кошти, на які оскаржуваною ухвалою накладено арешт, належать ОСОБА_37 .

Арешт майна під час досудового розслідування є одним з заходів забезпечення кримінального провадження. Вирішення слідчим суддею питання про можливість накладення арешту на майно не підміняє собою вирішення спору про приналежність майна в порядку цивільного судочинства, а лише встановлює належну правову підставу для обмеження правомочностей відносно такого майна.

Таким чином, заперечуючи приналежність майна, особа не наділяється кримінальним процесуальним законом правом ставити питання про перегляд ухвали слідчого судді про арешт майна в інтересах інших осіб або абстрактно, безвідносно певної особи.

З урахуванням викладеного, правова позиція апелянтів відносно того, що вилучені грошові кошти, не належать ОСОБА_7 , позбавляє останніх ставити питання про перегляд оскаржуваної ухвали в інтересах інших осіб, яких у даному провадженні адвокати не представляють.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном в даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта про те, що, в порушення ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядалось слідчим суддею без участі власника майна, особи в якої тимчасово вилучалось майно є слушними, однак апеляційним судом створені всі умови для відновлення та реалізації права на захист та доступу до суду власника майна.

У спростування доводів апеляційної скарги щодо порушення розумних строків розгляду клопотання слідчого, колегія суддів зазначає, що порушення слідчим суддею встановлених ст. 173 КПК України строків розгляду клопотання слідчого не свідчить про незаконність прийнятого ним рішення і не є безумовною підставою для скасування цього рішення.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000778, внесеного до ЄРДР 18 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4