Справа № 452/3784/23
УХВАЛА

29 серпня 2024 року м. Самбір

Слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

встановив:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 15.01.2024 у кримінальному провадженні №0000726 від 16.09.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, а саме : мобільного телефону Apple iPhone 15 PRO MAX 15 НОМЕР_1 , який був тимчасово вилучений у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення обшуку по місцю його проживання.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим відділенням Самбірського РВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000726 від 16.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

08.01.2024 р. слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова було вилучено мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX 15WAP1281481, який ОСОБА_4 надав добровільно на перше прохання слідчого.

При цьому, стверджує, що вилучений під час обшуку мобільний телефон підлягає поверненню власнику ОСОБА_4 , оскільки останній не являється підозрюваним у вчиненні даного кримінального правопорушення, а лише свідком; з часу вилучення та накладення арешту на вказаний мобільний телефон і до теперішнього часу не доведено, що вилучене майно зберегло на собі сліди злочину, є предметом чи знаряддям злочину; його вилучення порушує право власності заявника, яке підлягає поновленню.

Крім того зазначає, що мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX 15 НОМЕР_1 підлягає поверненню, оскільки він не є речовим доказом у розумінні ст.98 КПК України, та потреба в забезпеченні схоронності його як речового доказу в органу досудового слідства відпала.

ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд даного клопотання без його участі, проти задоволення клопотання заперечив.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.22, 174 КПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності заявника та слідчого, які були повідомлені про час та місце його розгляду належним чином, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та надані докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Стаття 7 та 16 КПК України передбачають, що одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права, законність та недоторканість права власності.

В судовому засіданні встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000726 від 16.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 08.01.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова справа № 461/10744/23, провадження № 1-кс/461/7301/23 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено наступні речі, а саме: мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX, який перебуває у замкненому стані та який додатково ідентифікувати неможливо, що поміщено до сейф пакету WAR 1281481.

Постановою слідчого ВР ОТЗ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 09 січня 2024 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №0000726 від 16.09.2023 р. наступні речі, а саме: мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX, який перебуває у замкненому стані та який додатково ідентифікувати неможливо, що поміщено до сейф пакету WAR 1281481.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2024 р. справа №461/9768/23 (провадження № 1-кс/461/273/24) накладено арешт на речі, які були вилучені під час проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_4 , та мають значення речових доказів, а саме: мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX, який перебуває у замкненому стані та який додатково ідентифікувати неможливо, що поміщено до сейф пакету WAR 1281481, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном. Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів.

Зазначена ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2024 р. була постановлена за результатами розгляду клопотання слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, без участі власника майна ОСОБА_4 , його захисника чи представника.

Постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 01.05.2024 року визначено територію м.Самбора Львівської області місцем проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000726 від 16.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та доручено його здійснення СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області.

На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, підозри ОСОБА_4 не оголошено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.174 КПК України, власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя, з урахуванням наданих доказів, має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов: вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де зазначено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Враховуючи ті обставини, що : досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває вже практично один рік; особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України (тяжкий злочин), не встановлені та про підозру їх не повідомлено; допустимі, в розумінні ст. 86 КПК України, докази того, що ОСОБА_4 має будь-яке відношення до вчинення даного кримінального правопорушення або що в ході досудового розслідування проводяться необхідні слідчі дії щодо встановлення цього, які в силу певних об`єктивних обставин або перешкод не знайшли свого логічного завершення і потребують для цього додаткових зусиль та додаткового часу, станом на момент розгляду клопотання слідчим слідчому судді не надані і в судовому засіданні не встановлені; у органу досудового розслідування було достатньо часу для здійснення огляду вилученого майна, зняття відповідної інформації (у разі виявлення) на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаному носії, для залучення до матеріалів кримінального провадження, тому, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходжу до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Отже, з урахуванням відомостей, які є у розпорядженні слідчого судді, вважаю що в подальшому застосуванні арешту майна, вказаного в клопотанні адвоката ОСОБА_3 поданому в інтересах ОСОБА_4 відпала потреба.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, яке належить ОСОБА_4 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали.

Крім того, слідчому судді не подано слідчим додаткових доказів та не наведено вагомих доводів в обґрунтування продовження існування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права ОСОБА_4 , в тому числі щодо позбавлення або обмеження його права власності на мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX 15WAP1281481.

Враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому майном, оскільки його представником в клопотанні доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, вважаю за доцільне скасувати арешт майна з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 15.01.2024 р. справа № 461/9768/23 (провадження № 1-кс/461273/24) в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 від 16.09.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - слід задовольнити.

Скасування арешту майна, за вказаних вище обставин, на теперішній час не створює будь-яких перешкод для подальшого розслідування кримінального провадження №0000726 від 16.09.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та не буде перешкодою для досягнення цілей визначених ст. 2 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 174, п. 9 ч. 1 ст. 309, ст. 372, ч. 2 ст. 376, ст. 395 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2023 р. за №0000726 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 15.01.2024 справа № 461/9768/23 (провадження № 1-кс/461273/24) в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2023 р. за №0000726 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, а саме на: мобільний телефон Apple iPhone 15 PRO MAX 15 НОМЕР_1 , який перебуває у замкненому стані та який додатково ідентифікувати неможливо, що поміщено до сейф пакету WAR 1281481, який був вилучений у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення обшуку у квартирі

АДРЕСА_2 може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя