Справа № 445/1654/24
Провадження № 1-в/445/62/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 Золочівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про зняття арешту пов`язаного із виконанням вироку,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним клопотанням, в якому просить зняти з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 , арешт, що був накладений 28.01.2010 держаним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вироком Золочівського районного суду Львівської області від 05.10.2009 у справі № 1-30/2009 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна. У власності ОСОБА_4 з 2005 року перебуває житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . В цьому будинку проживає ОСОБА_4 та члени його сім?ї. За цією адресою він зареєстрований з 24.12.2003 року. Судовий наказ щодо конфіскації майна з ОСОБА_4 перебуває в провадженні Перемишлянського ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМУМЮ. 28.01.2010 Відділ державної виконавчої служби Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області наклав обтяження на вказаний будинок. Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України в редакції станом на 05.10.2009 року - Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

А згідно з частиною третьою цієї статті - Перелік майка, що не підлягає конфіскації визначається законом. Адвокат зазначає, що арешт, який накладений 28.01.2010 державним виконавцем, не може бути знятий постановою державного виконавця. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а згідно частини 5 цієї статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У Постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 759/17882/19 Верховний Суд зробив висновок, що питання про виключення житла з переліку майна, на яке звертається стягнення повинно вирішуватися в порядку виконання судових рішень. Це клопотання про вирішення питання, пов?язаного із виконанням вироку, подається до Суду, який ухвалив вирок через необхідність вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини першої статті 537 КПК України.

Суд, перевіривши клопотання про зняття арешту пов`язаного із виконанням вироку, приходить до наступного висновку.

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 05.10.2009 у справі № 1-30/2009 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.

З клопотання вбачається, що судовий наказ щодо конфіскації майна з ОСОБА_4 перебуває в провадженні Перемишлянського ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМУМЮ.

28.01.2010 Відділ державної виконавчої служби Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області наклав обтяження на будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями статті 173 КПК визначено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Згідно зі статтею 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Статтею 175 КПК визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до частини третьої статті 535 КПК у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Таким чином, КПК урегульовано питання накладення слідчим суддею арешту на майно, а також оскарження ухвали слідчого судді про накладення такого арешту.

Разом з тим предметом спору у цій справі є фактичне оскарження дій державного виконавця щодо незняття накладеного ним же (державним виконавцем) арешту та заборон в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі вироку суду та вимога про скасування арешту накладеного під час примусового виконання вироку постановою державного виконавця.

Заявник, обґрунтовуючи свою заяву вказує на обов`язок державного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу ( суду, який ухвалив вирок) та скасувати всі арешти та заборони, а також відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання вироку суду, що не було зроблено

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, КПК передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість статтею 181 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 287 КАС у чинній редакції.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2020 року по справі №823/564/17.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 586/77/17, від 19 червня 2019 року у справі № 383/493/18.

Статтею 537 КПК України урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання.

Крім того, положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, розгляд питання скасування арешту на майно, накладеного як додаткове покарання у виді конфіскації майна в порядку виконання вироку, не передбачений за правилами КПК України, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені в порядку адміністративного судочинства.

За правилами ч. 3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Суд вважає, що подана заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду. При цьому, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено прийняття рішення про повернення заяви про скасування арешту майна, накладеного на особу в порядку виконання.

За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вбачає за можливе повернути заявнику подане клопотання, що не позбавляє його можливості звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 9, 26, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про зняття арешту пов`язаного із виконанням вироку - повернути заявнику.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1