Справа № 461/8551/24
Провадження № 1-кс/461/7123/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 м. Львів

Галицький районний суду м. Львова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту на автомобіль, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду зі заявою, у якій просила скасувати арешт у частині позбавлення права користування майном, що накладений на транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI» (номер кузова НОМЕР_1 ) р.н.з НОМЕР_2 , та на транспортний засіб марки «HONDA JAZZ» (номер кузова НОМЕР_3 ) НОМЕР_4 , які належать їй на праві приватної власності, у кримінальному провадженні № 0000714 від 09.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та просить передати їй на відповідальне зберігання вказані автомобілі, як законному власнику. Заяву обґрунтовано тим, що слідча суддя Галицького районного суду м. Львова ухвалою від 28.10.2024 наклала арешт на вказані автомобілі. Зазначає, що станом на теперішній час зі вказаними автомобілями не проводиться жодних процесуальних чи слідчих дій, зокрема проведення експертиз тощо, оскільки таке не є речовим доказом у справі. Вважає, що відсутні будь-які обставини, що могли б вказувати на неможливість передачі вказаного майна на відповідальне зберігання, оскільки в органу досудового розслідування відсутні відомості чи докази, які б вказували, що вона як власник майна бажає його знищити чи спотворити, приховати чи іншим чином перешкодити у виконанні спеціальної конфіскації щодо цього майна. Зазначає, що при потребі таке майно може бути повторно надане стороні досудового розслідування чи суду, оскільки вказане майно використовується її сім`єю. Вважає, що подальший арешт у частині користування майном є необґрунтований та порушує право власності з огляду на неможливість користування майном. У зв`язку з наведеним просить клопотання задовольнити.

ОСОБА_3 у судовому засіданні просила клопотання задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Слідча ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, проте була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв, у тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не скерувала.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Дослідивши заяву та долучені до неї матеріали, слідча суддя прийшла до таких висновків.

Порядок скасування арешту майна визначений у ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У статті 2 цього Кодексу визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Так, у ч. 5 ст. 170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначеним ч. 1 ст. 7 КПК України.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинні встановлювати справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання у право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності у зв`язку з провадженням кримінального розслідування. Суд відзначив порушення у тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати у повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

Слідча суддя Галицького районного суду м. Львова ухвалою від 28.10.2024 наклала арешт, з-поміж іншого, на транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI» (номер кузова НОМЕР_1 ) р.н.з НОМЕР_2 , та на транспортний засіб марки «HONDA JAZZ» (номер кузова НОМЕР_3 ) НОМЕР_4 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка є підозрюваною у кримінальному провадженні № 0000714 від 09.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчої про арешт майна, слідча суддя виходила з того, що ОСОБА_3 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Слідча суддя не встановила, а слідча не надала будь-яких допустимих відомостей чи доказів, які б вказували, що ОСОБА_5 як власник майна бажає його знищити, спотворити, приховати чи іншим чином перешкодити у виконанні спеціальної конфіскації майна, щодо якого вирішується питання про часткове його скасування.

Разом з цим, слідча суддя вважає, що часткове скасування арешту майна у частині заборони користування вказаними транспортними засобами, які не є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, жодним чином не перешкоджатиме забезпеченню завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Доказів протилежного слідчій судді не надано.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, слідча суддя прийшла до переконання, що немає потреби і надалі обмежувати власника майна у користуванні цим майном, продовження арешту майна може спричинити збитки інтересам останнього, а тому підстав для подальшого збереження арешту у частині заборони користування цими транспортними засобами немає, у зв`язку з чим клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-174 КПК України, слідча суддя -

УХВАЛИЛА:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.10.2024 у справі № 461/8551/24 (провадження № 1-кс/461/6583/24), на транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI» (номер кузова НОМЕР_1 ) р.н.з НОМЕР_2 , та на транспортний засіб марки «HONDA JAZZ» (номер кузова НОМЕР_3 ), р.н.з. НОМЕР_4 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000714 від 09.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у частині позбавлення права користування цим майном, без права розпорядження ним та відчуження.

Передати на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортний засіб марки «NISSAN QASHQAI» (номер кузова НОМЕР_1 ) р.н.з НОМЕР_2 , та транспортний засіб марки «HONDA JAZZ» (номер кузова НОМЕР_3 ), р.н.з. НОМЕР_4 , без права розпорядження та відчуження, яку попередити про необхідність збереження арештованого майна та про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_6