Справа № 134/1589/24
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника виправного центру ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сербичани Дністровського району Чернівецької області, громадянина України, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про застосування відносно нього положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

встановив:

02 вересня 2024 року до Крижопільського районного суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування відносно нього положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання та вказав, що він відбуває покарання у виді обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, згідно вироку Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року. За даним вироком матеріальна шкода становить 1095,64 грн., що менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, засуджений просить звільнити його від відбування призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Прокурор підтримав клопотання, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Представник виправного центру під час вирішення клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення засудженого, представника виправного центру, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, а також згідно ст. 76 КК України зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09 травня 2024 року скасовано ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2024 року про відмову у задоволенні подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 та постановлено нову ухвалу, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого ОСОБА_4 для відбування покарання у виді 2 років обмеження волі, призначеного вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з моменту прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Засуджений ОСОБА_4 з 19 липня 2024 року відбуває покарання у ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив 18 лютого 2019 року.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становив 1921 гривні, тобто станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність мала б настати за викрадення чужого майна на суму, яка перевищує 1921 гривні (1921,00 х 50 % х 0,2).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка викрала чуже майно, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення перевищує 1921 грн. (у 2019 році). В даному випадку сума є нижчою (1095,64 грн.), що свідчить про наявність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання.

За таких обставин, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 положення Закону № 3886-IX та звільнити його від відбування покарання за вироком суду.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2021 року, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя