Номер провадження: 11-сс/813/1490/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 та перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 13.09.2024, якою стосовно:

ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Грозний рф, громадянина рф, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, працюючого по найму, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту для забезпечення видачі особи

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про застосування стосовно гр. рф ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційного арешту) та застосовано стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , до прийняття рішення про видачу особи (екстрадицію) та його фактичної передачі компетентним органам Французької Республіки, але не більше строку встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України, із покладенням на нього строком до 13.11.2024 певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на теперішній час відсутні підстави для застосування стосовно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на те, що ні в судовому засіданні, ні в самому клопотанні прокурором не наведено достатніх підстав для необхідності застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; в додатках до клопотання відсутні матеріали екстрадиційної перевірки щодо нього.

Окрім того, слідчий суддя також врахував дані про особу ОСОБА_13 , його вік, стан здоров`я, кваліфікацію інкримінованих йому злочинів, наявність визначеного місця проживання на території України, перебування останнього у фактичному шлюбі, те, що ОСОБА_14 є волонтером громадської організації, здійснював діяльність, пов`язану із підтримкою Збройних Сил України, має низку тяжких захворювань, звернувся до органів Державної міграційної служби України, що підтверджується копіями судових рішень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_15 на території респ. Франції відповідають злочинам, передбаченим ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та є екстрадиційними, в матеріалах запиту про видачу зазначено, що ОСОБА_16 після вчинення злочину за допомогою транспортного засобу намагався втекти від поліції, в результаті чого потрапив у ДТП, з місця якої втік та в подальшому переховувався від явки до правоохоронних органів, внаслідок чого є обґрунтовані підстави вважати, що, опинившись на свободі він намагатиметься уникнути видачі та притягнення до кримінальної відповідальності;

- слідчим суддею не враховано того, що захисником не надано жодних доказів того, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_7 є незадовільним, а також доказів того, що останній за тривалий час перебування під вартою звертався за медичною допомогою до медичної частини ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; на території м. Одеси та Одеської обл. у нього не має власного житла та роботи, а наявність договору оренди житла не нівелює ризик втечі останнього; захисником не надано підтвердження наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, зокрема, дружини та дітей;

- Офісом Генерального прокурора 07.04.2023 прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 до Французької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності з відстрочкою фактичної передачі до закінчення судового провадження, відбуття покарання чи звільнення від покарання з будь-яких законних підстав.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) з метою фактичної передачі компетентним органам Французької Республіки на виконання рішення Офісу Генерального прокурора від 07.04.2023 про видачу, з його утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, думку ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Приписи ч.ч. 1 та 2 ст. 585 КПК України встановлюють, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_16 ( ОСОБА_11 ) розшукується компетентними органами Французької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. 1 ст. 224-54 Кримінального кодексу, ст. L.311-2 п.п. 1, 2, ст. R.315-1,2, ст. R.311-1 параграф ІІІ 13, ст. R.311-2 ІІ Кодексу про внутрішню безпеку (перевезення без відповідного дозволу зброї, боєприпасів або їх елементів категорії В), ст. 222-13 п. 10, ст. 132-75 Кримінального кодексу Французької Республіки (насильницкі дії з використанням або погрозою зброї, що не спричинили втрати працездатності), ст. 434-10 п. 1 Кримінального кодексу, ст. L.233-1 І Дорожнього кодексу (відмова водія транспортного засобу виконати наказ про зупинку).

20.02.2020 судом м. Валас Французької Республіки видано Ордер на арешт громадянина рф ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) та 25.11.2020 до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Міністерства юстиції Французької Республіки про видачу ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності.

За встановлених обставин, ОСОБА_16 розшукується компетентними органами Французької Республіки за вчинення злочинів, які, відповідно до Закону України про кримінальну відповідальність, відповідають злочинам, передбаченим ч. 1 ст. 263 КК України (носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу) та ч. 4 ст. 296 КК України (хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї) та які є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк більш ніж 1 рік.

При цьому, Офісом Генерального прокурора 07.04.2023 прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 до Французької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення вищезазначених злочинів.

В даному випадку апеляційний суд наголошує на тому, що посилаючись в поданому клопотанні на необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційного арешту), прокурор взагалі не наводить жодних підстав в обґрунтування необхідності застосування стосовно останнього найсуворішого запобіжного заходу.

Натомість, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що ОСОБА_16 на території України має постійне місце проживання (а.с. 41-42), одружений та має 2-х малолітніх дітей 2016 та 2018 р.н. на утриманні (а.с. 39, 51), стан здоров`я останнього є задовільним (а.с. 45-46).

Окремо суд апеляційної інстанції зауважує на тому факті, що раніше стосовно ОСОБА_7 в межах процедури екстрадиції вже застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі, який неодноразово продовжувався відповідними ухвалами слідчого судді Комінтернівського райсуду Одеської обл., залишеними без змін ухвалами Одеського апеляційного суду (справа №504/2707/21), при цьому, матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_17 умов застосованого стосовно нього вищевказаного запобіжного заходу.

Більш того, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_17 не було допущено порушень умов застосованого стосовно нього на теперішній час оскаржуваною ухвалою запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній з`являється за викликами прокурора.

Окремої уваги вартий той факт, що ОСОБА_16 особисто з`явився в судове засідання апеляційного суду із розгляду апеляційної скарги прокурора на ухвалу слідчого судді про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення видачі, що свідчить про те, що зазначений запобіжний захід є дієвим та здатний забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Водночас, ОСОБА_17 до ГУ ДМС України в Одеській обл. подано заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2023, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2023 (справа №420/11446/23) зобов`язано ГУ ДМС в Одеській обл. зобов`язано розглянути (а.с. 53-65).

Станом на теперішній час вищезгадана заяву ОСОБА_7 не розглянута.

При цьому, вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 13.09.2024 (справа №523/8535/22) ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Станом на теперішній час вищезгаданий вирок законної сили не набрав, проте в разі набрання ним законної сили процедура екстрадиції стосовно ОСОБА_7 , в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 592 КПК України, не може бути завершена до моменту відбуття останнім покарання.

За встановлених обставин, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, доходить переконання про те, що прокурором було доведено, що до остаточного вирішення питання щодо можливості видачі (екстрадиції) ОСОБА_7 на запит Французької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності, існують обґрунтовані підстави для застосування стосовно останнього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту.

Натомість, колегія суддів доходить переконання про те, що, з огляду на існування ризику переховування від компетентних органів з метою уникнення екстрадиції, обумовленого перебуванням ОСОБА_7 у міжнародному розшуку у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів на території Французької Республіки; те, що він є громадянином рф, зареєстрованого місця проживання на території України не має, офіційно не працевлаштований, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання в Одеській області, обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту здатний запобігти наявному та зазначеному вище ризику переховування ОСОБА_7 від компетентних органів та забезпечить належну процесуальну поведінку останнього, на підставі чого висновок слідчого судді про необхідність його застосування є обґрунтованим та вмотивованим.

Водночас, загалом обґрунтовано дійшовши висновку про можливість застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для забезпечення видачі, слідчий суддя, визначаючи строк дії зазначеного запобіжного заходу, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини.

Так, положеннями ч. 1 ст. 586 КПК України передбачено вичерпний перелік випадків припинення тимчасового арешту або запобіжного заходу, до яких відносяться: 1) центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію); 2) під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється; 3) компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи; 4) центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції).

За викладених вище обставин апеляційний суд доходить висновку про те, що ст. 585 КПК України, яка визначає порядок застосування відносно особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення її видачі на запит іноземної держави фактично не містить обмежень щодо строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Такі обмеження, зокрема, встановлення граничного строку, передбачені вимогами ст. 584 КПК України, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), відповідно до положень ч. 10 якої, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Системний аналіз положень глави 44 КПК України «Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)» дозволяє дійти висновків про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (екстрадиційного арешту) здійснюється до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) або відмови в такій видачі, при цьому, лише екстрадиційний арешт не може тривати більше 12-ти місяців.

При цьому, положення вищезазначеної глави не містять чіткого нормативного врегулювання строку застосування стосовно особи запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави.

Разом із тим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

В свою чергу, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями ч. 6 ст. 181 КПК України встановлено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням прогалин в нормативному врегулюванні строку застосування стосовно особи запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для забезпечення її видачі, колегія суддів вважає, що в даному випадку слідчому судді, за аналогією закону, необхідно було застосувати положення вищезазначеної ч. 6 ст. 181 КПК України та застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, натомість, слідчий суддя вийшов за межі наданих йому законом повноважень та не визначив часові межі застосування вищезгаданого запобіжного заходу.

За встановлених обставин, колегія суддів, з урахуванням допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, пов`язаних із фактичним не визначенням часових меж застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для забезпечення видачі на запит іноземної держави, доходить висновку про існування підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування стосовно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту та застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання в Одеській обл. строком на 2 місяці, із покладенням на нього на цей строк певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про застосування стосовно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту та застосування стосовно останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для забезпечення видачі строком на 2 місяці, з покладанням відповідних обовязків з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 181, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 585 КПК України, апеляційний суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.09.2024, якою стосовно ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту для забезпечення видачі особи скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання в.о. керівника Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту стосовно гр. рф ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ).

Застосувати стосовно ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 місяці, а саме до 02.12.2024, з покладенням на нього на цей строк обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтися за викликом прокурора та суду;

- повідомляти про зміну місця проживання прокурора та суд;

- здати на зберігання до ДМС в Одеській обл. свій паспорт для виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4