ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2507/24 Справа № 243/1681/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Костянтинівка Донецької області, громадянину України, раніше не судимому, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24 серпня 2024 року, включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2024 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 24 серпня 2024 року включно, в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2024 року та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .

Вважає оскаржену ухвалу необґрунтованою та незаконною, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки вони існували на час обрання запобіжного заходу та втратили свою чинність під впливом часу.

Зауважує, що судовий розгляд фактично не проводиться, лише продовжується строк запобіжного заходу. Звертає увагу, що пред`явлене обвинувачення як і висунута підозра необґрунтовані.

Просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вина не доведена.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за його участі до суду не надійшло, а отже колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за відсутності обвинуваченого, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що у провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 24 серпня 2024 року включно, в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Судом першої інстанції враховано, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, тобто до 24 серпня 2024 року, та не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_8 , дійшов висновку про доцільність застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не даючи при цьому оцінки зібраним доказам, та беручі до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати на даний час

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 буде переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінальне правопорушення, покарання за вчинення якого передбачено законом у розмірі від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, тому наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку може бути визнаним, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.

Суд прийняв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, джерел постійного доходу не має, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків. Тому, є всі підстави вважати що вищезазначені обставини обґрунтовано викладені прокурором про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на волі, може ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

У кримінальному провадженні не допитані свідки, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідків або перешкоджанню кримінального провадження іншим чином.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції правильно вважав, що вищезазначені обставини обґрунтовано викладені прокурором про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на волі, може ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому міра запобіжного заходу ОСОБА_8 обрана відповідно до діючого законодавства, виходячи з тяжкості злочину та особи обвинуваченого та зміні не підлягає.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що зазначені ризики, посилюються через введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Врахував суд, що на даний час не відпали, а навпаки, є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з вищенаведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом із тим, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд правильно прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його із під варти.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням, а судом 1- інстанції надано обґрунтовану та повну оцінку заявленим прокурором ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції саме ті ризики, які продовжують існувати. Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, переховування від суду чи вчинення інших кримінальних правопорушень, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом 1-ї інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду 1-ї інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, а саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 , на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи захисника обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та необґрунтованості підозри колегія суддів залишає без розгляду, оскільки вони не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України, оскільки на даній стадії судового провадження апеляційний суд оцінює законність саме ухвали про продовження строків тримання під вартою і лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують чи спростовують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою. Щодо обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення, за наслідками дослідження наданих сторонами доказів, суд може висловитись з приводу доведеності інкримінованого обвинувачення лише у вироку.

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту про не врахування судом першої інстанції особи обвинуваченого, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки такі фактичні дані були враховані судом та їм було надано належну оцінку.

Разом з тим, сама по собі відсутність притягнення до кримінальної відповідальності та судимостей у обвинуваченого ОСОБА_8 , не стали підставами, які зупинили обвинуваченого від ймовірних протиправних дій, в яких він обвинувачується, а тому і не будуть стримуючими засобами і наразі.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 24 серпня 2024 року включно,в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4