ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7740/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2268/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000249 від 17.01.2019 за частиною 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 08 грудня 2024 року включно без права внесення застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою без визначення застави на тримання під вартою з визначенням застави та з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, вказаних захисником в апеляційній скарзі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що вироком суду від 12.10.2020 ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 вирок суду скасовано з причин його невідповідності обставинам справи. Посилаючись на висновок експертизи, захисник вказує, що смерть потерпілої могла наступити 14-15 січня 2019 року, що суперечить змісту обвинувачення. Вказане свідчить про необгрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , який більше 5 років перебуває під вартою. За цей час прокурор не зміг довести винуватість ОСОБА_6 , а наявні в матеріалах справи докази містять суперечності. Захисник посилається на те, що ОСОБА_6 має алібі 14-15 січня 2019 року, на місці злочину виявлені сліди крові іншої групи, аніж у обвинуваченого та потерпілої. Захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що кожного разу прокурор подає аналогічні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , однак не може забезпечити розгляд обвинувального акту, не може забезпечити явку потерпілої, перекладача, що вказує на неналежну поведінку сторони обвинувачення, внаслідок чого розгляд кримінального провадження затягується. Наводить обставини, що на його думку, можуть свідчить про недопустимість зібраних доказів, процесуальні порушення під час проведення слідчих та процесуальних дій. Зазначає, що обвинувачений більше 5 років перебуває під вартою за сумнівним обвинуваченням. Захисник вказує, що ним виявлено ряд істотних порушень, які свідчать про недопустимість більшої частини доказів. Зокрема, постанова про призначення групи прокурорів від 17.01.2019 не була підписана, як і не підписано повідомлення про призначення групи прокурорів. Підозра ОСОБА_6 , всупереч вимог статті 52 КПК України була вручена без адвоката, під час вручення зазначеного повідомлення про підозру був присутній адвокат ОСОБА_8 , відомості про якого не внесено до ЄРАУ, письмове повідомлення про підозру навіть не було погоджено з прокурором. Будучи допитаним, обвинувачений пояснив, що в нього дійсно була сварка з ОСОБА_9 , він вдарив її кілька разів, вона впала та вдарилася головою об стіл, однак потім ОСОБА_6 залишив приміщення квартири та ввечері того ж дня поїхав до м. Київ, при цьому ОСОБА_9 була жива. Захисник вважає, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного, а відповідно і обвинуваченого, що ставить під сумнів допустимість всіх доказів у справі. Подальші слідчі та процесуальні дії були проведені без захисника. Звертає увагу суду, що ОСОБА_6 дійсно є громадянином РФ, однак у зв`язку із відсутністю пунктів пропуску з РФ, він не має можливості виїхати за межі України до РФ, також не має візи для виїзду до інших держав. Потерпіла перебуває за межами України, її місце знаходження ОСОБА_6 взагалі невідоме, як і місце перебування більшості свідків. Крім того, вказані учасники вже надавали показання в судовому засіданні. Вказані обставини виключають наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. На даний час суд вже досліджує матеріали справи та може констатувати факт наявності істотних порушень КПК України. Щодо посилання сторони обвинувачення на наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні обставини, які б підтверджували оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук, твердження про вчинення ним на території РФ злочину є незаконним, оскільки відсутній відповідний вирок. Захисник вважає, що в даному випадку можливо визначити заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 876 000 гривень. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений постійного джерела доходів та місця проживання на території України не має, міцні соціальні зв`язки відсутні, судовий розгляд триває, не всі свідки та потерпіла ще не допитані, а тому наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Такі висновки суду першої інстанції не є безпідставними, враховуючи, що ОСОБА_6 є громадянином РФ, постійного джерела доходів, місця проживання, міцних соціальних зв`язків на території України не має, судовий розгляд продовжується. З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть особи, визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про що просить захисник, не сприятиме досягненню мети кримінального провадження. Колегією суддів не встановлено достатніх стримуючих факторів, які б гарантували належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку його звільнення з-під варти в разі внесення застави.

Враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та відсутність у ОСОБА_6 сталих зв`язків на території України, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на життя та здоров`я населення, яке, відповідно до статті 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні. Захисник в апеляційній скарзі наводить обставини, які на його думку свідчать про непричетність обвинуваченого до інкримінованого йому злочину, недопустимість окремих доказів, наявність істотних процесуальних порушень під час проведення досудового розслідування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції неодноразово зазначав, що переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам, у зв`язку із чим доводи захисника про процесуальні порушення під час досудового розслідування, які впливають на вирішення питання щодо допустимості доказів, наявність у обвинуваченого алібі, є передчасними та мають бути перевірені саме судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами під час судового провадження.

Щодо доводів захисника про наявність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зазначає, що не визначення судом першої інстанції розміру застави, узгоджується з положеннями пункту частини 4 статті 183 КПК України, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

При цьому, суд апеляційної інстанції вкотре звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання судом першої інстанції вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває тривалий час під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: