Справа №522/6088/24
Провадження №1-кс/522/2351/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб СВ УСБУ в Одеській області щодо не внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР за заявою від 12.04.2024 року, подану в порядку ст. 303 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у якості керівника ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ», звернулись до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність уповноважених осіб СВ УСБУ в Одеській області, в якій просили зобов`язати слідчих СВ УСБУ в Одеській області невідкладно внести до ЄРДР відомості про вчинення суддями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , «кланом Лічманів» ряду системних посадових злочинів (включаючи й зраду ПРИСЯГИ СУДДІ), передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України та протягом 24 годин надати Витяг з ЄРДР і розпочати досудове розслідування.

В обґрунтування скарги посилаються на наступне.

12 квітня 2024 р. до СВ УСБУ в Одеській області подано в порядку ст.214 КПК України заяву про вчинення вищевказаними суддями кримінальних правопорушень передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України, яка отримана слідчим ОСОБА_29 12.04.2024 року.

В порушення вимог ст.214 КПК України, на дату звернення до слідчого судді із вказаною скаргою, відомості про вчинення злочинів відповідно до заяви не внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочато.

Вказану бездіяльність вважають протиправною, у зв`язку з чим, на підставі ст.303 КПК України просять зобов`язати посадових осіб СВ УСБУ в Одеській області виконати вимоги ст.214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочинів, що містяться в заяві від 12.04.2024 р., та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні скаржники наполягали на задоволенні поданої. ОСОБА_4 пояснили, що зазначені судді першої, другої та третьої інстанцій постановили у 2018-2021 роках незаконні рішення. На уточнючі питання слідчого судді щодо конкретизації обставин, часу подій та складу злочину у кожній зазначеній у заяві особи, пояснили, що вважають, що по відношенню до них суддями прияняті неправомірні рішення, а злочинні дії безпосередньо викладені у змісті рішень, які вони не надавали. Також, наполягали на тому, що судді разом вступили у злочинне угрупування. Безпосередньо скаржник ОСОБА_3 на уточнююче питання слідчого судді зазначив, що відносно нього суддя ОСОБА_6 прийняла рішення щодо стягнення приблизно 10 000 грн. за несплачені комунальні послуги. Пояснити в чому полягає склад злочину у її діях та діях суддів інших інстанцій пояснити не зміг.

Уповноважена особа СВ УСБУ в Одеській області в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду скарги повідомлено належним чином. Інформації щодо надання відповіді на заяву від 12.04.2024 року не надходило.

Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України вважаю можливим здійснити розгляд скарги за відсутності уповноваженої особи СВ УСБУ в Одеській області.

Дослідивши матеріали судового провадження, встановлено наступне.

В судовому засіданні з наданих матеріалів встановлено, що 18 квітня 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у якості керівника ГО «ЗА ПРАВО ЖИТИ» звернулись до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність СВ УСБУ в Одеській області, в якій просили зобов`язати посадових осіб внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, що містяться в їх заяві від 12.04.2024 р.

З матеріалів справи вбачається, що вказана скарга надходила до провадження слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси, відповідно до протоколів про автоматизований розподіл справи між суддями, а саме: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 .

27.08.2024 року слідчим суддею ОСОБА_1 подано заяву про самовідвід від розгляду скарги.

Ухвалою судді ОСОБА_35 від 10.09.2024 року у задоволенні заяви судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 про самовідвід від розгляду скарги, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - відмовлено.

Зі змісту скарги та самої заяви вбачається, що заява подана про вчинення злочинів суддями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , «кланом Лічманів» під час слухання ними відповідних судових справ, вказана заява фактично мотивована незгодою із процесуальними рішеннями головуючих по справі та думкою, що ці рішення ухвалювалися упереджено на користь інших незазначених осіб.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про конкретне кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Крім того, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі №556/450/18.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, викладені обставини таких відомостей мають бути піддані оцінці.

Повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленнях потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Оскільки КПК України надана можливість оскаржити дії прокурора, та слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку прокурора в результаті такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України (визначення основних термінів Кодексу), відповідно до якого, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що подана 12.04.2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до СВ УСБУ в Одеській області заява названа ним як заява в порядку ст. 214 КПК України та містить вимогу про реєстрацію злочинів, вчинених, на думку заявників, суддями у зв`язку із розглядом та ухваленням рішень у відповідних справах, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про конкретні злочини, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявниками обставин.

Доводи, наведені скаржниками у заяві до СБУ, у скарзі до суду та доповненні до скарги, а також під час слухання скарги, є особистою, нестримуваною ніякими морально-етичними нормами, з точки зору лексики, оцінкою дій вказаних суддів, і ґрунтуються лише на припущеннях щодо протиправності їх дій при прийнятті рішень з корисливих мотивів та упереджено на користь інших осіб, без будь-якої конкретизації та посилання на докази, що підтверджують реальність конкретної події злочину, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій суддів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовим особам не допускаються.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб.

Оскарження у будь-який спосіб діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом не допускається.

Згідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011р., оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами прокуратури.

Таким чином, інша, крім судової, процедура ревізії судових рішень, дій або бездіяльності суддів під час здійснення правосуддя з метою оцінки наявності підстав для застосування до суддів кримінальної відповідальності, зокрема шляхом відкриття кримінального провадження, недопустима. Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

Також, слідчий суддя, звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок про те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Розглянувши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя вбачає, що у скарзі та заяві про вчинення злочинів відсутні відомості що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України.

Тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб СВ УСБУ в Одеській області щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення злочинів на підставі заяви від 12.04.2024 року.

Керуючись ст. ст. 214-216, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , поданої в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноважених відповідальних посадових осіб СВ УСБУ в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за їх заявою від 12.04.2024 року відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1