печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/42146/23-к від 21.09.2023 у кримінальному провадженні № 0000003 від 22.01.2021,-

ВСТАНОВИВ:

06.09.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/42146/23-к від 21.09.2023 у кримінальному провадженні № 0000003 від 22.01.2021.

Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що органом досудового розслідування - Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України.

В межах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року у справі № 757/42146/23-к було накладено арешт на низку земельних ділянок, в тому числі - на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:001:0834.

Зазначена земельна ділянка належить на праві власності громадянину України ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 лютого 2018 року.

Відповідно до фабули кримінального провадження, викладеної в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року у справі № 757/42146/23-к - досудовим розслідуванням встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області протягом 2019-2021 років у автоматизованій системі управління документами «ДОКПРОФ 3» (Далі - АСУД «ДОК ПРОФ 3») виявлені недоліки в роботі у стані функціонування, а саме: з підрозділу «Реєстрація документів» розділу «Діловодство» періодично зникає картотека «Накази СГ», що унеможливлює реєстрацію наказів з питань розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, що спричинило порушення термінів розгляду та прийняття рішень стосовно заяв фізичних та юридичних осіб з питань розпорядження земельними ділянками.

Також, згідно до фабули кримінально провадження, директор Департаменту землеустрою, використання та охорони земель Державної служби України ОСОБА_6 «з метою отримання неправомірної вигоди, використовуючи надану їй владу та службове, становище, надає вказівки керівникам регіональних підрозділів Держгеокадастру щодо виділення земельних ділянок на користь зацікавлених осіб».

Водночас, як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 21 лютого 2018 року, на підставі якого ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:001:0834 - вказана земельна ділянка належала попередньому власнику - ОСОБА_7 - на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області 04 серпня 2014 року.

Таким чином, право власності на земельну ділянку було набуто фізичною особою ОСОБА_7 за п`ять років до обставин, що вказані у фабулі кримінального провадження, а сама земельна ділянка не була виділена у власність за рішенням керівника «регіонального підрозділу Держгеокадастру, а набута на підставі свідоцтва, оформленого абсолютно іншим державним органом, а саме - територіальним управлінням Міністерства юстиції України в Одеській області.

Більш того, сам заявник - ОСОБА_5 - також набув право власності на земельну ділянку в 2018 році, тобто - до початку періоду злочинної діяльності осіб, зазначених у фабулі кримінального провадження (2019-2021 роки).

З огляду на це, подальше існування арешту, накладеного на земельну ділянку заявника не відповідає фабулі кримінального провадження, не переслідує цілі кримінального провадження, встановлені КПК України, натомість є безпідставним та протиправним втручанням у право власності заявника.

Також в клопотанні про скасування арешту майна зазначено, що протягом всього періоду досудового розслідування заявник жодного разу не викликався та не запрошувався до участі у будь-яких слідчих діях в кримінальному провадженні № 0000044, про існування арешту, накладеного на його власність заявник дізнався випадково при зверненні до нотаріальної контори.

Адвокат ОСОБА_3 , в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги клопотання підтримав з викладених в ньому підстав та просив задовольнити, зазначивши, що вказаний арешт накладено повторно, оскільки попередній арешт на вищезазначене майно було скасовано.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, просив відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката, заперечення прокурора, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що органом досудового розслідування - Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України.

В межах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року у справі № 757/42146/23-к було накладено арешт на низку земельних ділянок, в тому числі - на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:001:0834.

04.04.2024 постановою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 0000044 від 26.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України та № 0000003 від 22.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Основний номер визначено № 0000003.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, як вбачається із ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2023, метою арешту майна, є збереження речових доказів.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні відомості вважати, що арештоване майно, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, що розслідується, а прокурором не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому підозра ОСОБА_5 не пред`являлась, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками які слугували підставами для накладення арешту на майно, зважаючи на досить тривале перебування майна під арештом, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/42146/23-к від 21.09.2023 у кримінальному провадженні № 0000003 від 22.01.2021 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/42146/23-к від 21.09.2023 у кримінальному провадженні № 0000003 від 22.01.2021 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0834, яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1