Справа № 381/2075/19
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

12 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши в м. Біла Церква, у закритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000552, яке внесене до ЄРДР 26 вересня 2018 року, стосовно ОСОБА_8 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України,

У С Т А Н О В И В :

у судовому засіданні, прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) діб.

Заявлене клопотання мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України.

Зараз обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою, строком до 17 листопада 2024 року.

Вважав, що враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 , зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, високого ступеня небезпеки, за який йому загрожує позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 12 (дванадцяти) років, він може погрожувати, підкупати, здійснювати тиск на потерпілих та схиляти їх до дачі неправдивих показань, користуючись їх молодим віком та відсутністю у них батьків, які могли би вжити додаткових заходів для забезпечення їх безпеки.

На його думку, вказані дії можуть бути вчинені незалежно від стадії судового розгляду, адже позиція потерпілих є важливою до завершення судового провадження.

Звертав увагу, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у судовому засіданні, вказали на можливість впливу на них з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , у разі зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердила, що за час перебування потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_9 у закладі «Отчий Дім», у період перебування ОСОБА_8 на свободі, були неодноразові випадки спроб спілкування з потерпілими, що спричинило додатковий стрес та негативно вплинуло на психоемоційний стан останніх.

До того ж, поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 у судових засіданнях, який постійно цікавиться місцем перебуванням потерпілих, а також спроби здійснити на них тиск під час їх допиту, вказують на можливість здійснення тиску на останніх, у разі звільнення його з-під варти.

Стверджував, що враховуючи характер висунутого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення за злочини проти статевої свободи та недоторканості малолітньої особи, що мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів; тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватим; відомості про те, що раніше застосована застава, не змогла забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, ризик незаконного впливу на потерпілих не зменшився та виправдовує подальше його тримання під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе попередити установлений ризик.

Представник потерпілого ОСОБА_5 підтримала заявлене клопотання.

Зазначала, що ОСОБА_8 вже був на свободі та мав запобіжний захід заставу. Він його порушив. Їй незрозуміло, як особа, яка вчинила ґвалтування, потім надсилає вітання потерпілій. Вважала, що це спроба м`якого тиску на потерпілих.

Вказувала, що ОСОБА_8 телефонував ОСОБА_10 , і вважає це нормальним. Він постійно цікавиться місцем знаходження потерпілих. Тому їй важко уявити, як він себе буде поводити стосовно потерпілих, перебуваючи на волі.

На її думку, строк тримання під вартою є виправданим, оскільки тривалий розгляд справи обумовлений об`єктивними причинами: змінювався склад суду; була епідемія ковіду; війна.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважав, що для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 немає підстав.

Обґрунтовував це тим, що йому безпідставно змінили запобіжний захід. Він не здійснював тиск на потерпілих та не спілкувався з ними. СМС-повідомлення з текстом «Якщо зможеш передай Маші повідомлення з Днем народження» не можна розцінювати, як спілкування, бо воно залишилося без відповіді.

Зазначав, що прокурором не підтверджена наявність обґрунтованої підозри. На його думку злочини, передбачені ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 5 ст. 301 КК України, за якими йому пред`явлене обвинувачення, зазнали декриміналізації.

Своєю чергою, злочин передбачений ст. 156 КК України є нетяжким, а тому не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 просив звільнити ОСОБА_8 з-під варти, змінивши запобіжний захід на більш м`який.

Зазначав, що тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою. Наведені прокурором ОСОБА_6 ризики є припущеннями.

Суд не має брати до уваги показання свідка ОСОБА_11 щодо спілкування з потерпілими, оскільки вона допитувалась через «Вайбер», без встановлення її особи.

Також, суд має відхилити, як доказ спілкування протокол впізнання ОСОБА_8 , оскільки вказана слідча дія проводилась не слідчим та в іншому кримінальному провадженні.

Вказував, що законом не заборонено цікавитися місцем перебування потерпілих, тим паче коли прокурор не може забезпечити їх участь для допиту.

Звертав увагу, що ОСОБА_8 тримається під вартою вже понад п`ять років, за цей час погіршився його стан здоров`я.

Своєю чергою, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, які надають суду підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судом установлено, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року, продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 листопада 2024 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців …

Отже, за наявності клопотань учасників судового провадження, суд вирішує питання доцільності продовження запобіжного заходу. За результатами розгляду цього питання, вмотивованою ухвалою, суд скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Своєю чергою, розгляд клопотань, на стадії судового провадження, не передбачає оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, а також оцінки доказів, з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вказані обставини підлягають вирішенню лише у разі ухвалення остаточного судового рішення, по суті обвинувального акта.

У зв`язку з цим, суд відхиляє посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на відсутність обґрунтованої підозри.

Суд зазначає, що прокурор ОСОБА_6 , як на підставу продовження строку тримання під вартою посилався на те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_8 вчинятиме спроби незаконного впливу на потерпілих.

Суд зазначає, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню в формах, що передбачені статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому.

Судом установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України.

За правилами ст. 70 КК України, за їх вчинення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 12 (дванадцяти) років.

Суд вважає, що таке покарання є суттєвим мотивом для обвинуваченого ОСОБА_8 здійснювати протидію ходу кримінального провадження, в один із способів передбачених ст. 177 КПК України. До того ж, ця обставина існує незалежно від стадії кримінального провадження.

Суд зазначає, що на даний час, суд не дослідив усіх доказів по справі.

З допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі, зустрічався із нею і просив її вплинути на інших неповнолітніх потерпілих, щоб вони змінили свої показання стосовно нього. Вона зазначила, що хвилюється за свій стан здоров`я, у разі зміни стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

До того ж, допитані потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фактично вказали на можливість впливу на них обвинуваченого ОСОБА_8 у разі зміни йому запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

З допиту свідка ОСОБА_11 судом з`ясовано, що за час перебування потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_9 у закладі «Отчий Дім», саме у період перебування ОСОБА_8 на волі, мали місце неодноразові випадки спроб спілкування з потерпілими, що спричиняло додатковий стрес та негативно впливало на психоемоційний стан останніх.

Отже, на переконання суду викладені обставини підтверджують ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на потерпілих, передбачений пунктом третім частини першої статті 177 КПК України.

Суд вважає, що з плином часу цей не втратив своєї актуальності, оскільки він є дійсним і реальним протягом усього строку судового провадження. Це підтверджується не тільки вищевказаними показами, а й заявою потерпілої ОСОБА_10 від 29 квітня 2024 року.

Далі, суд з`ясовує до вирішення питання, чи можна запобігти установленому ризику, за допомогою м`якших, за тримання під вартою, запобіжних заходів.

У цьому контексті, суд погоджується з позицією прокурора ОСОБА_6 , про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , з таких мотивів.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, зважаючи на те, що раніше застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави, не зміг забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків, наявність факту спроб впливу на потерпілих, відсутність у нього підтверджених протипоказань, для перебування в умовах установи попереднього ув`язнення, за станом здоров`я, суд вважає, що без постійного контролю, в умовах установи попереднього ув`язнення, попередити незаконний вплив ОСОБА_8 на потерпілих та забезпечення їх безпеки неможливе іншими запобіжними заходами аніж тримання під вартою.

Суд визнає, що справжні інтереси суспільства значною мірою переважають інтереси забезпечення права на свободу обвинуваченого ОСОБА_8 , незважаючи на існування презумпції невинуватості.

Застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Отже, суд дійшов до висновку про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) днів.

Суд вважає, що такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не передбачають постійного контролю з боку працівників поліції, що значно розширить можливості ОСОБА_8 впливу на потерпілих, незважаючи від їх місця перебування, оскільки такий вплив може бути здійснений, у тому числі, за допомогою засобів дистанційного зв`язку, чи через інших осіб.

Своєю чергою, заяв про взяття обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки до суду не надходило, а застава не може бути застосована, оскільки він уже мав такий запобіжний захід і порушив його.

Суд вважає, що зважаючи на те, що кримінальне провадження є складним, його розгляд відбувався у час карантинних обмежень, а також обмежень пов`язаних з воєнним станом, строк тримання останнього не є надмірним. До того ж, лише цей запобіжний захід може забезпечити безпеку потерпілих та попередити вплив на них.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд заставу до ОСОБА_8 не застосовує, оскільки до нього вже застосовувався такий запобіжний захід та був ним порушеним.

Отже, за викладених підстав, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 в Державній установі «Київський СІЗО» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 січня 2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 (п`яти) днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 18 листопада 2024 року о 12:55 год.

Головуючий - суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Олександр ШОВКОПЛЯС

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Віктор ПРИМАЧЕНКО

Київської області