УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000088 від 03.06.2024, звернувся до суду із вказаним клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого продовжена по теперішній час, шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

Усвідомлюючи факт наявності збройної агресії рф проти України, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із використанням власного терміналу мобільного зв`язку, в якому містилась сім-карта оператора мобільного зв`язку із номером « НОМЕР_1 », перебуваючи у точно на даний час не встановленому місці, переслідуючи протиправний умисел, не пізніше 01.09.2024 встановив контакт з невстановленою особою, яка є представником телеграм каналу ОСОБА_7 та отримав від останнього завдання від щодо придбання відеокамери та сім-картки оператора мобільного зв`язку України та подальшого її встановлення.

Надалі, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_8 , у точно невстановленому місці та час придбали відеокамеру, яка функціонує через мережу Інтернет (IP-camera). В свою чергу ОСОБА_8 , 04.09.2024 перебуваючи у м. Рівне, придбав у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_1 ) сім-карту із номером НОМЕР_2 , яку останні помістили до вказаної відеокамери для забезпечення її функціонування через мережу Інтернет. Надалі, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_8 , того ж дня, вирушили громадським транспортом до Харківської області.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 05.09.2024, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_8 діючи на реалізацію свого злочинного умислу, який був направлений на поширення в умовах воєнного стану інформації, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, про переміщення та рух Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій для обороноздатності та державної безпеки держави Україна, на виконання завдання невстановленої особи, яка є представником телеграм каналу ОСОБА_7 здійсни встановлення (IP-camera) поблизу лісосмуги та залізничних колій АДРЕСА_2 , яка повинна була фіксувати та поширювати інформацію щодо руху потягів з військовою технікою Збройних Сил України по залізничних коліях в районі вказаного населеного пункту у напрямку м. Харків.

Таким чином, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_8 вчинили усі дії необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки відеокамера була вилучена правоохоронними органами під час проведення 06.09.2024 огляду місцевості у с. Шарівка, Харківської області.

Також, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 24.09.2024, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , якому було достовірно відомо про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, у порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, виконуючи заздалегідь обумовлену з ОСОБА_8 домовленість, придбав у точно не встановленому місці та час боєприпас, що являє собою ручну гранату дистанційної дії Ф-1 та здійснили його зберігання.

Після цього, ОСОБА_5 , діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , усвідомлюючи відсутність передбаченого законом дозволу на поводження зі зброєю та боєприпасами, перебуваючи у точно не встановленому на даний час місці та час, здійснили виготовлення вибухового пристрою, який складався з ручної гранати дистанційної дії Ф-1, мобільного телефону LG та електричних між собою з`єднаних проводів.

Надалі, у ОСОБА_5 , який діяв спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, спрямований на подальше незаконне носіння раніше виготовленого ними вибухового пристрою, який складався з ручної гранати дистанційної дії Ф-1, мобільного телефону LG та електричних між собою з`єднаних проводів, реалізуючи який ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , 24.09.2024 здійснив його переміщення та встановлення, на ділянку місцевості, що являла собою поле у селі Радиславка Рівненського району Рівненської області в районі координат 50.668658,26.379653.

У подальшому ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 здійснив приведення вказаного бойового пристрою у бойову готовність.

25.09.2024 ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, а 26.09.2024 останньому повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного злочину.

27.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколами огляду від 25.09.2024; протоколом огляду місцевості від 06.09.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 06.09.2024; листом ОСУВ «Хортиця» №ОСУВ Хор/5210 від 10.09.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 16.09.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.09.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.09.2024; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.09.2024; протоколом огляду місцевості від 25.09.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.09.2024; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2024; протоколами обшуку від 25.09.2024, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою, покликаючись на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вищевказаним ризикам, а тому підозрюваному ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задоволити з викладених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні просили застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, вказавши на необґрунтованість ризиків наведених у клопотанні слідчого.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Управління Служби безпеки України в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000088 від 03.06.2024 року за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

За вищевикладених обставин, 26.09.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, та 27.09.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу являється наявність ризиків, які передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний при обранні іншого запобіжного заходу може переховуватися від органу досудового розслідування - враховуючи той факт, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи обізнаний про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, санкція якого передбачає покарання позбавлення волі на строк до 8 років, та те що значна частина державного кордону України, у зв`язку із російською агресією, не перебуває під контролем Державної прикордонної служби України, останній перебуваючи на свободі зможе вчинити дії, спрямовані на цілеспрямоване переховування від органу досудового розслідування, прокурора та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні нею злочинні діяння. Це підтверджується також тим, що останній підтримує контакти із невстановленою особою, яка є представником телеграм каналу ОСОБА_7 , на виконання завдань якої ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , за грошову винагороду проводили протиправну діяльність. ОСОБА_5 , добровільно, цілеспрямовано та неодноразово виконував злочинні накази невстановленої особи, яка є представником телеграм каналу НОМЕР_3 , а також використовував засоби конспірації та спілкувався за допомогою месенджеру «Telegram» щодо проведення протиправної діяльності. На даний час досудове розслідування кримінального провадження перебуває на початковій стадії, а тому існує ризик того, що ОСОБА_5 перебуватиме на волі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, а також може впливати на свідків, які відомі у кримінальному провадженні, оскільки останній на даний час знайомий зі значною частиною матеріалів досудового розслідування та йому відомо про осіб, які можуть бути допитані як свідки.

Таким чином, вище наведені докази у їх сукупності, вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними, з огляду на докази, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, санкція одного з яких передбачає покарання на строк до восьми років позбавлення волі, відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, відсутність осіб, як перебувають на його утриманні, а отже стороною обвинувачення доведено існування вказаних ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не є достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст. ст. 3, 7 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від злочинів проти життя та здоров`я особи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти заявленим ризикам, та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Однак, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 367, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави строком на 60 днів, тобто 20 год 24 хв до 23.11.2024.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , утримувати в Державній установі Рівненський слідчий ізолятор - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Визначити строк дії ухвали до 23.11.2024.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити підозрюваному та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1