09.10.2024
Справа № 642/1346/22
Провадження № 1-кп/642/134/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2021 року за № 0000917 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження №0000917 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання обвинуваченого для розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2024 року поновлено провадження по кримінальній справі у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України та призначено підготовче судове засідання. Крім того, обрано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 06.10.2024 року включно в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважала за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та заявила клопотання продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 може переховуватись від суду оскільки він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.190, ч. З ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, за які законом передбачено, серед інших, покарання у виді позбавленням волі на строк до п`яти років, обставини злочину, свідчать про схильність обвинуваченого до скоєння протиправних дій. Крім того, ОСОБА_4 усвідомлює незворотність настання покарання, та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, покинути місце мешкання, оскільки не має стійких соціальних зв`язків. Прокурор наголосила, що обвинуваченому відома особа потерпілої та інших учасників кримінального провадження, місце їх проживання, що дає йому можливість впливати на їх свідчення. Окрім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за вчинення корисливих злочинів, те що обставини кримінальних правопорушень в яких він обвинувачується свідчать про його схильність до вчинення злочинів, у зв`язку з чим, існують достатні підстави вважати, що джерелом його доходів є протиправна діяльність. В провадженні Ленінського районного суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень - злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.3 ст.190 КК України. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не прибула, звернулася із заявою про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора заперечував, зазначив, що ризики на які посилається прокурор не доведені, обвинувачений був оголошений у розшук, при цьому проходив службу в ЗСУ, і вважав, що кримінальне провадження відносно нього було призупинене. Крім того, обвинувачений має постійне місце мешкання в місті Харкові, не має наміру ухилятися від суду, впливати на потерпілу чи свідків, заінтересований у швидкому розгляді справи, ОСОБА_4 не має наміру вчиняти інших кримінальних правопорушень. Адвокатом було зазначено, що у обвинуваченого є матір, яка є інвалідом третьої групи. Тобто, вказане свідчить про недоведеність ризиків, а тому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Окрім того, захисник клопотав перед судом про зменшення визначеного розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. Щодо продовження строку запобіжного заходу заперечував, підтримавши думку захисника. Просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст.357 КК України.

Згідно матеріалів справи, дія запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, закінчується 06.10.2024.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведене, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого; наявність постійного місця роботи; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак суд не приймає доводи захисника та обвинуваченої щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Стороною обвинувачення доведено підстави, що свідчать про наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Обґрунтованість підозри про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України, була врахована при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертаючись з клопотаннями про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у скоєні вказаного злочину (за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років); вік обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який неодружений, відсутність місця роботи, раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів проти власності, а останнього разу 29.09.2016 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений по відбуттю строку покарання 18.06.2020, таким чином маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно скоїв умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова.

Також, обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження ухвалою суду було оголошено у розшук та надано дозвіл на затримання, оскільки той ухилявся від явки до суду, доставлений до суду на виконання вказаної ухвали.

Окрім того, в провадженні Ленінського районного суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень - злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.3 ст.190 КК України. Враховуючи викладене, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки така обставина свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

При цьому, суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, беручи до уваги суворість передбаченого покарання за інкримінований злочин, що є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілої підтверджується характером та обставинами вчинення кримінальних правопорушень. Так, беручи до уваги, що судовий розгляд по вказаній справі не розпочався, учасники процесу не допитані ОСОБА_7 , перебуваючи під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, може перешкоджати кримінальному провадженню. На теперішній час ОСОБА_4 відомі особи потерпілої та свідків у кримінальному провадженні, допит яких не проведений на теперішній час, у зв`язку з чим він, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на них, з метою змусити останніх змінити раніше надані показання щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень або взагалі відмовитися від них.

Наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 . Крім того, в провадженні Ленінського районного суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.357, ч.3 ст.190 КК України.

Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а також систематичність його дій, разом з відомостями щодо особи обвинуваченого, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання спростовує доводи захисника.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суддя також враховує анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_7 , який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий, а також обставини вчинення злочину.

Даних щодо захворювань, які перешкоджають або унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою суду не надано.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, суд враховує, що ОСОБА_7 законних джерел отримання заробітку він не має, будучи раніше судимим за вчинення умисних, корисливих злочинів, відповідних висновків для себе не зробив та повторно, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд також вважає, що зміна обвинуваченому обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід буде недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Суддя, розглянувши можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, крім застави, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Корнейкова проти України».

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, які були враховані судом при обранні йому такого запобіжного заходу не зменшилися, у зв`язку з чим вважаю, що доцільно продовжити відносно обвинуваченого строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджують наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відпала, - не встановлено.

Посилання обвинуваченого та захисника в клопотанні про зміну запобіжного заходу на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, матір, яка є особою з інвалідністю не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Вищевикладене свідчить про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених та обмеження їх прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Ураховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 без змін визначений судом розмір застави в розмірі 60560 гривень, та вважає її достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

При цьому, в разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В зв`язку з вищевикладеним, клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, задоволенню не підлягає.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість призначення його до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 кримінально-процесуального кодексу України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м. Харкова.

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акту.

Відповідно до ч.2 ст. 27, ч.1 ст. 31 КПК України кримінальне провадження слід розглядати у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 182, 291, 314-316, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження № 0000917 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України у відкритому судовому засіданні на 01 листопада 2024 року на 10 годину 00 хвилин.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисник та потерпілу.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 02 грудня 2024 року включно.

Розмір застави в сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, залишити ОСОБА_4 без змін протягом дії запобіжного заходу.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення обвинуваченим визначеної судом застави, покласти на нього наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

В заявленому клопотанні захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою припиняє свою дію 02 грудня 2024 року.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 09.10.2024.

Суддя ОСОБА_1