КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, строком на 60 діб, тобто до 17 листопада 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , в Державній установі «Київський СІЗО» строком на 60 діб, тобто до 17 листопада 2024 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції враховуючи у сукупності тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а також тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, у тому числі особливо тяжкого злочину, за який КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, дійшов до висновку, що на даний час продовжує існувати ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, який порушив покладенні на нього при застосуванні запобіжного заходу у виді застави обов`язки, у зв`язку з чим відносно нього було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів до 17.09.2024 року скасувати та обрати запобіжний захід ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків: прибувати до суду, не відлучатись з населеного пункту де проживає, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що вкрай надмірне тримання під вартою обвинуваченого є порушенням його як конституційних прав, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, викладених у судовому рішенні.

Зокрема, сторона захисту зазначає, що ОСОБА_6 утримується під вартою з 06.09.2019 року і по теперішній час, строк тримання під вартою на судовому слідстві складає вже понад 5 років, що в даному випадку є надмірним і явно не узгоджується з численними рішеннями Європейського Суду з прав людини.

При цьому апелянт вказує на наявність підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, про що свідчить відсутність у ОСОБА_6 судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, дружини, повнолітньої дитини, усталений спосіб життя, а також відсутність спроб ухилятись від суду.

Також зазначає, що судом лише припускаються вказані в ухвалі ризики, однак таких припущень недостатньо для продовження тримання під вартою і кожен конкретний ризик повинен бути доведений і обґрунтований доказами його існування з наданням суду копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання, проте обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжуються з одних і тих самих підстав без об`єктивного доведення існування ризиків. Крім того, сама по собі тяжкість обвинувачення не може виправдовувати тривалий період тримання під вартою обвинуваченого.

Окрім того, зазначає, що суд в ухвалі суд також посилається на тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_6 , однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути виправданням занадто тривалого тримання під вартою про це йдеться в численних судових рішеннях Європейського суду: Єчус проти Литви, Ніколова проти Болгарії.

На думку захисника, судом першої інстанції не було звернуто уваги на зазначені стороною захисту рішення Європейського Суду з прав людини «Свершов проти України» та «Подвезько проти України» щодо надмірного та необґрунтованого тримання під вартою та визнаним судом порушенням п. 1, 3 ст. 5 Конвенції.

Також, апелянт вважає, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду повинен бути підкріплений фактичними доказами, які не були надані стороною обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведений в ухвалі ризик щодо можливості обвинуваченого впливати, погрожувати та здійснювати тиск на потерпілих і свідків у цьому провадженні ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, в тому числі проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки. Також, судом враховано, що навіть зі сплином часу ризик впливу на потерпілих не втратив своєї актуальності, оскільки він є дійсним і реальним протягом усього строку судового провадження, що також підтверджується заявою потерпілої ОСОБА_7 від 29 квітня 2024 року.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд також врахував те, що стосовно ОСОБА_6 раніше застосовувався запобіжний захід у виді застави, але обвинувачений порушив його умови.

Також суд дійшов висновку, що справжні інтереси суспільства значною мірою переважають інтереси забезпечення права на свободу обвинуваченого ОСОБА_6 , незважаючи на існування презумпції невинуватості.

Доводи захисника щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою протягом досудового розслідування та судового розгляду не можуть бути взятими до уваги, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. ч. 1,2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, за вчинення яких йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, та сама по собі тривалість тримання під вартою не нівелює наявних у справі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що у клопотанні прокурора відсутні докази, які б вказували на наявність ризику, що ОСОБА_6 буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то колегія суддів звертає увагу, що такий ризик судом не враховувався, оскільки суд вважав, що враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, наразі існуює лише ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що судом не враховано те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання в Україні, є раніше не судимим, має родину, усталений спосіб життя, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, є безпідставними, оскільки такі обставини не нівелюють ризику впливу на потерпілих.

Доводи апелянта про те, що судом не було враховано низки рішень Європейського суду з прав людини щодо того, що сама по собі тяжкість обвинувачення та можливого покарання не може бути обґрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, строком на 60 діб, тобто до 17 листопада 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 381/2075/19

Провадження № 11-кп/824/5477/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач ОСОБА_1