Номер провадження: 11-кп/813/2232/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000164 від 22.02.2024 року за апеляційною скаргою прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2024 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк, громадянина України, має неповну середню освіту, не одруженого, офіційно не працює, без постійного місця проживання, раніше судимого:

- 09.02.2023 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-18.10.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.4 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, вирок змінено ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.05.2024 року;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, та йому призначене покарання:

за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту ОСОБА_9 , частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 18.10.2023 року та остаточно визначено покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахується з моменту фактичного затримання та взяття під варту - 08 березня 2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

21.02.2024 року, о 21 год 50 хв, ОСОБА_9 з метою вчинення крадіжки прибув до магазину «Таврія-В», розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка,2.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах дії воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, таємно, шляхом віджиму складських дверей магазину «Таврія-В», проник до його будівлі. У подальшому, ОСОБА_9 зайшов до кімнати адміністратора, розташованої на 2 поверсі вказаної будівлі, де з сумки потерпілої ОСОБА_11 , яка знаходилась на полиці, викрав грошові кошти у сумі 1 200 гривень.

Надалі, з метою утримання викраденого майна, ОСОБА_9 , сховавши викрадені грошові кошти в кишеню своєї кофти, прослідував на вихід з кімнати адміністратора, тим самим виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме він був затриманий потерпілою ОСОБА_11 та охороною магазину «Таврія-В».

Крім того, ОСОБА_12 , в умовах дії воєнного стану 24.02.2024 року, о 16:00 год., прибув до магазину «Дисконт», який розташований на мінус першому поверсі у приміщенні торгівельного центру «Таврія Вузівський» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140/1. Перебуваючи у приміщенні торгового залу вказаного магазину у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з метою власного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу ОСОБА_12 , о 16.01 год. 24.02.2024 року, проник до підсобного приміщення магазину «Дисконт», де помітив на стільці рюкзак чорного кольору, вміст якого визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_12 таємно викрав з зовнішнього відділення рюкзаку грошові кошти в сумі 5000 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_13 .

В подальшому ОСОБА_12 , утримуючи викрадені гроші покинув місце вчинення злочину та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_13 , на загальну суму 5000 гривень.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з набуттям чинності законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, тобто має зворотну дію у часі і поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

За епізодом, кваліфікованим за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуту ОСОБА_9 частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року та остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

В іншій частині вирок місцевого суду прокурор залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на закон України від 18.07.2024 року №3886-ІХ, що набув чинності 09.08.2024 року, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП та встановлено максимальний розмір вартості викраденого майна на момент вчинення крадіжки, за який передбачено адміністративну відповідальність до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченому роз`яснено вимоги положень ч.3 ст.479-2 КПК та ОСОБА_9 надав згоду на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, обвинуваченого та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора; думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, просила змінити вирок суду з мотивів викладених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 Кримінального Кодексу України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим за вчинення двох епізодів крадіжок в умовах воєнного стану, які мали місце: 21.02.2024 року (потерпіла ОСОБА_11 матеріальна шкода 1200 гривень) та 24.02.2024 року (потерпілий ОСОБА_13 матеріальна шкода 5000 гривень.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2024 році становить 3028 гривень.

Згідно вироку місцевого суду протиправними діями ОСОБА_9 за двома епізодами злочинів, які мали місце у 2024 році заподіяна матеріальна шкода потерпілим у розмірі 1200 гривень та 5000 гривень відповідно.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028 грн станом на 2024 року, отже до цього діянь мають застосуватись положення ст.5 КК України та на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до положень ч.2 ст.479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.3 ст.479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченим надана згода на закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (за епізодом крадіжки у ОСОБА_11 ), апеляційний суд керується положеннями п.4-1 ч.1 ст.284, ч.3 ст.479-2 КПК.

Відповідно до абз.5 ч.7 ст.284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З урахуванням фактичного не погіршення становища обвинуваченого, а навпаки пом`якшення та, враховуючи надання обвинуваченим згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п.4-1 ч.1 ст.284, ч.3 ст.479-2, ст.417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати вирок суду першої інстанції в частині засудження за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України (за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 ) та закрити кримінальне провадження в цій частині, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст.ст. 284, 376, 404, 405, 407, 417, 419, 424, 479-2, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2024 року у кримінальному провадженні №0000164 від 22.02.2024 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України скасувати в частині засудження за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац 2 щодо застосування при призначенні покарання положень ст. 70 КК України.

В іншій частині вироку суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою особою у той самий строк, з моменту отримання ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4