Справа №522/7191/23
Провадження №1-кс/522/4490/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні кримінального провадження №0000109 від 17.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 161, ч. ч. 1-3 ст. 436-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, про накладення арешту на майно, вилучене протоколом обшуку від 09.08.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеса від 08.08.2024 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що мав місце 09.08.2024 року у період часу з 01 години 20 хвилин по 02 годину 44 хвилини.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилався у клопотанні на наступне.

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000109 від 17.03.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 161, ч. ч. 1-3 ст. 436-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , переслідуючи мету сприяння представникам збройних формувань РФ та представників незаконних збройних формувань, перебуваючи на посаді директора ТОВ «НЕРУМ» (, м. Одеса), здійснює контроль, організацію та управління фінансово-господарською діяльністю ООО «Дельфинарий Немо» (ИНН ), яке діє на тимчасово окупованій території АР Крим, тобто проваджує господарську діяльність у взаємодії з державою-агресором - Російською Федерацією, її незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

Зокрема встановлено, що ТОВ «НЕРУМ» є засновником російського підприємства ООО «Дельфинарий Немо», яке в свою чергу володіє двома дельфінаріями, а саме: «Дельфинарий Алушты» (АР Крим, м. Алушта, провулок Ревкомівський, 10 ) та «Дельфинарий Феодосии» (АР Крим, м. Феодосія, Керченське шосе, 9а), які розташовані на земельних ділянках належних на праві приватної власності ТОВ «НЕРУМ» та продовжують діяти після повномасштабного вторгнення РФ.

В тому числі, від часу агресії РФ проти України, підпорядковані ОСОБА_4 підприємства, які діють на тимчасово окупованій території АР Крим та в РФ, надають 50% знижку на свої послуги ветеранам бойових дій - військовослужбовцям РФ, таким чином сприяючи здійсненню збройної агресії проти України.

У матеріалах провадження наявна інформація про те, що юрист ТОВ «НЕРУМ» адвокат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 можливо зберігає за місцем свого проживання документацію, яка має значення для досудового розслідування, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 09.08.2024, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 08.08.2024, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «infinix X6516», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , телефон з двома сім картами № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 .

Кількість вилучених предметів підтверджується протоколом обшуку від 09.08.2024 року.

Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Тому прокурор у клопотанні просив накласти арешт на зазначені предмети та речі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що при проведенні експертизи на вилученому пристрої, а саме: - мобільний телефон марки «infinix X6516», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , телефон з двома сім картами № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 , виявлено логічні захисти «паролі», подолання яких не входить до компетенції експерта, тому зберегти виявлену в них інформацію, відновити видалену з 01.01.2022 року на окремий носій інформації (для дослідження слідчим) є неможливим. Враховуючи викладене прокурор зазначив у клопотанні, що відпала необхідність у задоволенні клопотань в частині накладення арешту на електронні пристрої, оскільки неможливо з`ясувати під час досудового розслідування, чи є ці матеріальні об`єкти знаряддям вчинення кримінального правопорушення, чи зберегли на собі його сліди, чи містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час цього кримінального провадження. Також, у клопотанні просив проводити розгляд за його відсутності.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 у судове засідання з`явився, заперечував щодо поданого клопотання, просив відмовити у задоволенні клопотання. У судових засіданнях, які відбулися при розгляді даного клопотання зазначив, що обшук проводився з порушенням законодавства, в тому числі і у нічний час. Зазначив, що телефон при обшуці видано добровільно, та було достатньо часу для огляду інформації на ньому і переконання що він не містить інформації, яка має значення для органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Вказав, що відсутня постанова про визнання вилученого телефону речовим доказом.

Під час судового засідання, також було досліджено за згодою сторін, наданий прокурором: відеозапис фіксації обшуку у квартирі, за місцем мешкання ОСОБА_5 .

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя звертає увагу, що КПК не містить положення про обов`язкову участь захисника під час обшуку, у тому числі у кримінальному провадженні, у якому участь захисника є обов`язковою згідно з вимогами статей 49,52 КПК. Тобто навіть обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні за КПК не передбачає обов`язкової участі цього захисника в усіх без винятку слідчих діях.

Слідчий, прокурор не зобов`язані забезпечувати присутність захисника під час проведення обшуку житла, участь якого під час проведення цієї слідчої дії не є обов`язковою, однак слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника та зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення. Постанова колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 26.09.2023 у справі № 404/2409/20 (провадження № 51-2742км23)

У постанові ККС ВС від 23.05.2018 (справа № 307/239/15, провадження № 51-353км17) Суд зазначив: «Доводи касаційної скарги захисника щодо безпідставності визнання допустимим доказом даних, Установлених в результаті проведення 04.03.2015 обшуку нежитлового приміщення у АДРЕСА_2 (оскільки обшук було проведено без повідомлення власника цього приміщення ОСОБА_9 і йому не було повідомлено про результати цієї слідчої дії), також не ґрунтується на законі. Такі дії, відповідно до ст. 236 КПК, правильно було вчинено відносно особи, яка володіє житлом, тобто, ОСОБА_8, який на час вчинення цієї слідчої дії орендував вказане нежитлове приміщення у ОСОБА_9»

Крім того, згідно усталеної практики, слідчий суддя при розгляді даного клопотання позбавлений права оцінювати дії органу досудового розслідування під час проведення обшуку, а оскарження таких дій може перевірятися при розгляді кримінальної справи по суті.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор фактично не підтримав клопотання, вказавши на відсутність значення вилучених речей для кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана довести необхідність у накладенні арешту та подати відповідні докази.

Розглянувши матеріали клопотання, дослідивши заяву прокурора, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави вважати, що вилучений мобільний телефон зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У зв`язку з чим, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання про накладення арешту необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні кримінального провадження №0000109 від 17.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 161, ч. ч. 1-3 ст. 436-2 КК України про накладення арешту на вилучене протоколом обшуку від 09.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеса від 08.08.2024 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

- мобільний телефон марки «infinix X6516», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , телефон з двома сім картами № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1