УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/405/24

04 грудня 2024 року м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника Рівненського районного відділу №3

філії ДУ "Центр пробації" ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль клопотання фахівця Рівненського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Рівненський районний відділ №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з клопотанням про приведення вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 у відповідність до Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В обґрунтування подання зазначає, що 23.04.2024 року на виконання Рівненського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області надійшов вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 14.03.2024 року відносно громадянина ОСОБА_5 , якого було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», відповідно до якого дрібною крадіжкою вважається викрадення, шахрайство, привласнення чи розтрата чужого майна, вартість якого не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія Закону №3886-ІХ має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону, а тому з урахуванням Закон України № 3886-IХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України.

У судовому засіданні представник Рівненського районного відділу №3 філії ДУ "Центр пробації" ОСОБА_4 клопотання підтримав, просить задовольнити.

Прокурор вважає, що є правові підстави для задоволення клопотання.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали наглядової справи, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Аналогічні висновки викладені у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 07.10.2024 р. справа №278/1566/21 (провадження №51-2555кмо24), згідно з якими відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом №3886-IX внесено зміни у ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, яким підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду робить висновок, що зміна до ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми.

Визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.03.2024 ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин; за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених пп.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Станом на 01.01.2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становив 3028 грн., тобто неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 1514 грн. на 2024 рік, а два неоподатковуваних мінімумів, зазначених в ч.2 ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення 3028 грн. грн.

Так, за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.03.2024 р. ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.190 КК України за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), в загальній сумі 1706,67 грн., що станом на день вчинення кримінального правопорушення (12.01.2024) складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 3028 грн).

Крім цього, вказаним вироком суду ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185 КК України, за вчинення кримінальних правопорушень,, а саме за заволодіння чужими майно 13.01.2024 на суму 394 грн. 50 коп.; 15.01.2024 на суму 393 грн. 86 коп., 16.01.2024 на суму 391 грн. 75 коп., а в загальному на суму 1180,11 грн, яка також менша двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 3028 грн).

Отже, кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_5 був засуджений вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.03.2024 за ч.1 ст.190 та ч.4 ст.185 КК України, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким, станом на час вчинення кримінального правопорушення, настає саме кримінальна відповідальність.

При цьому суд враховує, що вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.03.2024 ОСОБА_5 було призначено одне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Разом з тим, оскільки кримінальна караність діянь ОСОБА_5 , які кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України та за ч.4 ст.185 КК України та за які останнього засуджено вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.3.2024 законодавчо усунута, то останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вказані діяння на підставі ч.2 ст.74 КК України, стаття 70 КК України у даному випадку не застосовується і ОСОБА_5 слід вважати засудженим за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та звільненою на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та з покладенням на останнього обов`язків, передбачених пп.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі ст.58 Конституції України, ст.5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання фахівця Рівненського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону стосовно засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року за ч.1 ст.190 КК України у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин та за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 14 березня 2024 року положення про застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

ОСОБА_5 вважати засудженим за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік та з покладеними відповідно до пп.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_5 обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1