Справа № 156/1110/23
Провадження № 1-кп/156/14/24
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку виконання обов`язків обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000537 від 12 липня 2023 року

про обвинувачення ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого: ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

В провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває дане кримінальне провадження.

Судове засідання призначено на 22.07.2024 о 13:00 год.

На адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000537 від 12 липня 2023 року.

В клопотанні прокурор зазначив, що фактичні обставини кримінального правопорушення, та обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину не відрізняються від обставин, викладених в обвинувальному акті, який оголошений в судовому засіданні.

23.05.2024 Іваничівським районним судом обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України строком 2 (два) місяці, тобто до 23.07.2024 включно.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України у разі необхідності строк виконання обов`язків може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Виключною можливістю забезпечення обвинуваченим дотримання належної процесуальної поведінки у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, а також в даному випадку наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, необхідним є продовження виконання ним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

У ході досудового слідства та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою продовження виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1. Переховуватися від суду. З метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_3 усвідомлюючи міру покарання, яка загрожує у разі ухвалення судом обвинувального вироку, може переховуватися від суду за межами території України або на території України, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину: згідно санкції ст. 368 ч. З КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Вказаними діями ОСОБА_3 зможе перешкоджати судовому розгляду.

2. Незаконно впливати на експертів у кримінальному провадженні. ОСОБА_3 , перебуваючи під час судового розгляду без запобіжного заходу, матиме можливість впливати на інших учасників у кримінальному провадженні, шляхом погроз, залякування, підкупу та шантажу, чим вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_3 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у позапроцесуальні відносини із іншими учасниками у провадженні.

Вивченням особи обвинуваченого на даний час встановлено, що даних, які б вказували на неможливість продовження дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України до ОСОБА_3 не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , дані про особу обвинуваченого, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до обвинуваченого необхідно продовжити дію обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив таке задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про проведення судового засідання 22.07.2024 року, за відсутності заперечень обвинуваченого ОСОБА_3 , без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо розгляду клопотання про продовження строку виконання обов`язків без його захисника. Додатково зазначив, що не заперечує щодо розгляду клопотання у цьому судовому засіданні, шляхом оголошення прокуророрм його змісту. Щодо самого клопотання поклався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 щодо клопотання поклався на думку суду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_6 , перевіривши доводи клопотання, суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно зі ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частиною 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Оцінюючи наведені прокурором підстави для продовження у даній конкретній справі, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , раніше обраного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, суд звертає увагу на таке.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу під час розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_3 до вчинення тяжкого корупційного правопорушення, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_3 до скоєння кримінального правопорушення, однак ці докази мають бути предметом судового розгляду на подальших стадіях кримінального провадження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, інкриміноване особі, підлягає врахуванню як один із суттєвих критеріїв при обранні запобіжного заходу. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, санкція відповідної частини статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної ситуації в Україні, запровадження в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Однак суд враховує також дії та поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, а саме виконання покладених на нього судом обов`язків та не порушення ним запобіжних заходів у вигляді нічного домашнього арешту та особистого зобов`язання. З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який кожного разу з`являється за викликом суду, жодного разу не порушував застосований до нього запобіжні заходи, суд вважає, що прокурором частково доведено існування щодо ОСОБА_3 ризику переховуватись від правосуддя.

При встановленні наявності ризику впливу на експертів та інших учасників кримінального провадження, стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на експерта та інших учасників у кримінальному провадженні, про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого (звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім.

Суд притримується думки, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання забезпечує обвинуваченому ОСОБА_3 належну процесуальну поведінку та виконання покладених на нього обов`язків, що підтверджується тим, що ОСОБА_3 жодного разу не було допущено порушення покладених на нього процесуальних обов`язків під час виконання запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та особистого зобов`язання.

Враховуючи викладені вище обставини, на думку суду, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде достатній для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язків. Тому є достатні підстави вважати, що такий ступінь обмеження прав обвинуваченого, як особисте зобов`язання відповідає дійсним інтересам суспільства і є необхідним для досягнення завдань кримінального провадження, та у даному випадку має перевагу над принципом презумпції невинуватості та особистої свободи особи.

Суддя, вважає доведеним, що для досягнення задекларованої мети запобіжних заходів у ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_3 належить продовжити виконання покладених на нього обов`язків, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання; - негайно прибувати до суду за першим викликом; - утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 176, 177, 179, 193, 194, 196, 318, 331, 372, 376 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити виконання покладених на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обов`язків строком на два місяці з 22 липня 2024 року до 22 вересня 2024 року, включно, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 КПК України контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору негайно після її оголошення.

Судове засідання щодо розгляду кримінального провадження № 156/1110/23 відкласти на 30.07.2024 на 14:00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25.07.2024 року.

Суддя ОСОБА_1