Справа № 727/8570/24
Провадження № 1-кп/727/404/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження № 0001985 від 11.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та учасників судового провадження:

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_3 ,

за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001985 від 11.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки 16.11.2024 закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_3 , будучи особою раніше судимою, вчинив злочини, пов`язані із незаконним збутом бойових припасів та вибухових пристроїв.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України

№ 576 від 12.10.1992 (далі Положення), Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622

від 21.08.1998 (далі Інструкція), не маючи на це відповідного дозволу, придбав з метою подальшого збуту 347 набоїв до зброї, які переніс до свого місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконного їх зберігати.

У подальшому, 10.05.2024 близько о 12 год. 20 хв. ОСОБА_3 , переслідуючи умисел, направлений на незаконне збагачення та маючи на меті отримання прибутку, порушуючи вимоги вищевказаного законодавства, незаконно, протиправно, переніс з місця свого проживання, що за адресою:

АДРЕСА_1 , до окраїни АДРЕСА_2 , які, згідно з висновком експерта

№СЕ-19/126-24/5623-БЛ від 14.05.2024, є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, зокрема 301 патронів калібру 5,45*39 мм; 30 патронів калібру 5,45*39 мм із трасуючими кулями, та 16 патронів калібру 7,62 мм, де за грошові кошти в сумі 10000 грн незаконно збув їх ОСОБА_6 .

Окрім цього, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення вимог Положення та Інструкції, не маючи на це відповідного дозволу, повторно придбав з метою подальшого збуту ручну осколкову гранату Ф-1 з запалом УЗРГМ-2 та ручну осколкову гранату РГН з запалом УДЗ, які переніс до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де почах їх незаконно зберігати.

У подальшому, 24.05.2024 близько о 13 год. 20 хв. ОСОБА_3 , переслідуючи умисел, направлений на незаконне збагачення та, маючи на меті отримання прибутку, порушуючи вимоги вищевказаного законодавства, незаконно, протиправно, повторно, переніс з місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , до окраїни АДРЕСА_3 , ручну осколкову гранату Ф-1 з запалом УЗРГМ-2 та ручну осколкову гранату РГН з запалом УДЗ, які згідно з висновком експерта № КСЕ-19/126-24/6133 від 06.06.2024 є частинами двох пристроїв ручної осколкової гранати Ф-1 та ручної осколкової гранати УДЗ, що відносяться до бойових припасів, вибухових пристроїв промислового виготовлення, де за грошові кошти в сумі 9500 грн незаконно збув їх ОСОБА_6 .

Окрім цього, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення вимог Положення та Інструкції, не маючи на це відповідного дозволу, повторно придбав з метою збуту гранату М-67 з запалом М-213, які переніс до свого місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконного їх зберігати.

У подальшому, 19.06.2024 близько о 13 год. 15 хв. ОСОБА_3 , переслідуючи умисел, направлений на незаконне збагачення та маючи на меті отримання прибутку, порушуючи вимоги вищевказаного законодавства, незаконно, протиправно, повторно, переніс з місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , до місця, що неподалік буд. АДРЕСА_4 , гранату М-67 з запалом М-213, які згідно висновку експерта №КСЕ-19/126-24/7242 від 24.06.2024 є частинами одного пристрою ручної осколкової гранати М-67 та одним запалом М213 до ручної осколкової гранати, що відносяться до бойових припасів, вибухових пристроїв промислового виготовлення, де за грошові кошти в сумі 5000 грн. повторно та незаконно їх збув ОСОБА_6 .

2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, носіння, зберігання та збут вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

3. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Підставами обвинувачувати ОСОБА_3 у вчинені наведених кримінальних правопорушень є зібрані в ході досудового розслідування належні та допустимі докази.

4. Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України.

На теперішній час продовжують існувати ризики вчинення обвинуваченим наступних дій:

1)переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2)незаконно впливати на потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

3)вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

5. Виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

1) Ризик переховування обвинуваченого від суду.

Сторона обвинувачення вважає, що вказаний ризик є реальним, враховуючи тяжкість і характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується (умисні, корисливі) та суворість можливого покарання (лише позбавлення волі на строк до 7 років) і пов`язані із цим негативні наслідки.

Крім цього, ОСОБА_3 вживав заходів конспірації шляхом вишукування непомітних місць та шляхів збуту бойових припасів та вибухових пристроїв, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

2) Ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності вказаного ризику слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, на даний час обвинуваченому вже були відкриті матеріали досудового розслідування, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на свідків.

Вказані обставини формують переконання щодо наявності вказаного ризику.

3) Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 раніше неодноразово був засуджений, у т.ч. за корисливі умисні злочини проти власності, судимості за які наразі не погашені та не зняті. Покарання відбував здебільшого реально. Такі обставини свідчать про його схильність до продовження такої протиправної діяльності.

6. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Неможливість запобігання наведеним ризикам більш м`якими запобіжними заходами окрім як тримання під вартою обґрунтовується тим, що обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, у поєднані з тяжкістю покарання та даних про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, дають обґрунтовані підстави вважати, що ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

7. Виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Встановлені під час досудового розслідування ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, що зумовлює необхідність в продовженні строку дії застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, щоб в такий спосіб запобігти наявним ризикам і гарантувати належну процесуальну поведінку під час судового провадження.

8. Виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, що об`єктивно унеможливлює закінчення судового провадження до завершення дії ухвали про застосування запобіжного заходу (16.08.2024).

При обранні запобіжного заходу також необхідно враховувати наступні обставини, передбачені ст. 178 КК України, а саме:

1)вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованих злочинів;

2)тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним;

3)репутацію обвинуваченого, зокрема те, що він раніше утримувався в установах виконання покарань, громадською діяльністю не займається, перебуває на обліку у лікаря нарколога;

4)відсутність міцних соціальних зв`язків;

5)відсутність постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів.

Крім того, слід зазначити, що обвинувачений є особою, що досягла повноліття, без будь-яких фізичних чи психічних вад, тому на даний час відсутні будь-які переконливі застереження, які б унеможливлювали утримання його під вартою. Більше того, утримуючись в слідчому ізоляторі з 21.06.2024, уповноважені особи цієї установи з клопотанням про заміну йому запобіжного заходу у зв`язку з станом здоров`я на інший, не зверталися, а тому він може утримуватись під вартою в умовах слідчого ізолятора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та захисника, суд доходить наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК вбачається, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Розглядаючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суддя враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд погоджується з прокурором у тому, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку суду, прокурором правильно наведені підстави вважати, що наявні ризики.

(1) Ризик переховування від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України)

«Обираючи запобіжний захід заявнику, суд першої інстанції встановив існування ризику його переховування. Для такої оцінки було вказано лише одну причину: покарання, яке загрожувало заявнику. У цьому контексті Суд повторює усталений принцип своєї практики, згідно з яким ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 223). Аби переконати суд, що насправді існував ризик переховування заявника, жодного іншого факту чи причини, які конкретно стосувалися справи заявника, наведено не було» (Рішення ЕСПЛ від 25.03.2021 у справі «Авраімов проти України» пункт 64).

Водночас, на переконання суду, однією з підстав в сукупності з іншими підставами ймовірної можливості переховування ОСОБА_3 від суду може бути те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за яке законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

(2) Ризик незаконного впливу на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України)

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, а свідки не допитані та можуть бути допитані повторно, окрім того, якщо під час судового розгляду з`ясується, що свідки можуть надати показання стосовно обставин, щодо яких вони ще не допитувалися або якщо суд призначить одночасний допит двох чи більше вже допитаних свідків для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_3 на свідків, вони можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою застерігатиме обвинуваченого від незаконного впливу на потерпілу та свідків.

(3) Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України)

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, то ОСОБА_3 може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаних кримінальних правопорушень, оскільки вимагання може приносити швидкий стабільний заробіток.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим уважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, та оцінюючи в сукупності всі обставини, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; а також враховуючи його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи, його репутацію, суд вважає, що обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки, а тому вважає недоцільним застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів терміном до 11 січня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1