Справа № 638/3866/16-к
Провадження № 1-кс/638/2629/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання ОСОБА_3 «Про скасування арешту нерухомого майна по об`єднаному кримінальному провадженню № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України», -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2024 заявник ОСОБА_3 , в порядку передбаченому ст. 174 КПК України, звернулася до Дзержинського райсуду м. Харкова, з клопотанням «Про скасування арешту нерухомого майна по кримінальному провадженню № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України».

В своєму клопотанні ОСОБА_3 посилався на те, що вона з 01.05.2015, на підставі договору купівлі - продажу, є власником квартири АДРЕСА_1 .

Її стало відомо, що в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.190 ч. 3 КК України.

Також її стало відомо, що в межах проведення досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню, ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016 було накладено арешт на належну її на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

На теперішній час уповноваженою особою органу досудового розслідування було закрито кримінальне провадження № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.190 ч. 3 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складі кримінального правопорушення.

Так як, вона як власник квартири, під час проведення судового засідання щодо арешту майна, не була присутня та не мала можливості захистити свої права, тому просить суд скасувати арешт щодо належного її житлового приміщення, у зв`язку з відсутністю правових підстав для його продовження.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не прибула, про день, час та місце розгляду клопотання була повідомлена належним чином, надала слідчому судді заяви щодо розгляду клопотання за її відсутності.

У судове засідання уповноважені особи СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О та Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова не прибули, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, уповноважена особа СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О про причини неявки слідчого суддю не повідомила, з клопотаннями про відкладення розгляду поданого клопотання до слідчого судді не звернулась.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_4 надала суду письмові заперечення щодо клопотання ОСОБА_3 , в яких просила в задоволенні клопотання відмовити, так як на теперішній час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває, просив розгляд клопотання ОСОБА_3 провести за її відсутності.

У судове засідання потерпілі по вказаному кримінальному провадженню - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не прибули, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, про причини неявки слідчого суддю не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду поданого клопотання до слідчого судді не звернулись.

При таких обставинах, слідчий суддя вважає можливим розглянути вказане клопотання ОСОБА_3 за відсутністю вищезазначених осіб, так як відповідно до приписів ч. 2 ст. 174 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання по - суті за наявними матеріалами, зважаючи на встановлені приписами КПК України строки розгляду клопотання.

Слідчий суддя вивчивши письмові матеріали, надані на підтвердження вказаного клопотання та витребувані матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016, вважає, що клопотання ОСОБА_3 є не обґрунтованим та таки, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, внесені до

ЄРДР, відповідно за № 0000142 від 12.02.2016 та за № 0001138 від 09.03.2016 повідомлення ОСОБА_5 про заволодіння невідомими йому особами шахрайським шляхом належної йому квартирою АДРЕСА_1 . Зазначені кримінальні провадження були об`єднані під № 0000142 від 12.02.2016 постановою уповноваженим прокурором прокуратури Харківської області від 12.04.2016.

В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016, клопотання уповноваженого слідчого СВ про накладено арешт майна було задоволено, був накладений арешт на житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, оскільки у разі неприйняття вищезазначеного заходу можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на його знищення, що істотно може ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, призначення та проведення необхідних судових експертиз, зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, розібрання або реконструювання.

Окрім того, в ухвалі слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016 зазначено, що згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 264 від 01.05.2015 посвідченого 01.05.2015 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за № 21068454, але в той же час за вказаною адресою, згідно копії паспортів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають вищезазначені особи, у яких маються оригінали документів про право власності на вищезазначену квартиру, а саме : свідоцтво про право власності на житло від 22.11.1996 згідно якого 37/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1 належить потерпілому ОСОБА_5 та його доньці ОСОБА_6 ; договір купівлі-продажу від 29.12.1997 63/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана потерпілим ОСОБА_5 .

Зазначені в ухвалі слідчого судді від 11.03.2016 правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , наявні в досліджених у судовому засіданні матеріалах об`єднаного кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ініціатором звернення уповноваженого слідчого СВ до слідчого судді з клопотанням про арешт вказаної квартири, є потерпілий ОСОБА_5 .

Також, як вбачається з ухвали слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016, ОСОБА_3 не була присутня при розгляді клопотання слідчого СВ про арешт вищезазначеної квартири.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом вказаних приписів КПК України клопотання про скасування арешту майна може бути розглянуто слідчим суддею під час досудового розслідування, або судом під час судового провадження.

Приписами ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову.

Враховуючи приписи ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Приписами ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, системно ний аналіз приписів КРК України свідчить про те, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених приписами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У зв`язку із чим наявність у кримінальному провадженні підозрюваного в такому випадку не є обов`язковою. А обставини вибуття квартири із власності потерпілого ОСОБА_5 мають бути з`ясовані під час подальшого досудового розслідування, на час здійснення якого слід продовжувати застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження щодо нерухомого майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016, прийняття рішення щодо накладення арешту на вищезазначену квартиру, слідчий суддя мотивоване тим, що незастосування такого заходу може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні та встановлення кола осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення, та у разі неприйняття вказаного заходу можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направлені на його знищення, що істотно може ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, призначення та проведення необхідних судових експертиз, зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, розібрання або реконструювання.

Досліджені у судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 свідчать про наявність у органа досудового розслідування підстав вважати щодо вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.190 ч. 3 КК України, що потребує проведення відповідних передбачених приписами КПК України слідчих та процесуальних дій по кримінальному провадженню, а також застосування такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт вищезазначеної квартири, яка в повній мірі відповідає критеріям визначеним приписами ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на неї арешту.

Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по-суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до приписів ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Приймаю до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що заявником ОСОБА_3 не доведено, що в застосуванні арешту майна - квартири, відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.

Також слідчий суддя не приймає до уваги твердження ОСОБА_3 в частині того, що на теперішній час уповноваженою особою органу досудового розслідування було закрито об`єднане кримінальне провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.190 ч. 3 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складі кримінального правопорушення, так як досліджені у судовому засіданні матеріали кримінального провадження не містять відповідної постанови слідчого щодо закриття кримінального провадження, з підстав визначених приписами ст. 284 КПК України.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що з аналогічними клопотаннями щодо скасування арешту майна ОСОБА_3 неодноразово зверталась до Дзержинського райсуду м. Харкова, в задоволенні яких ухвалами слідчих суддів Дзержинського райсуду м. Харкова від 04.11.2020, 22.08.2023, 04.10.2023, 18.12.2023, 22.07.2024, було відмовлено.

При таких обставинах, враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що підстави для скасування арешту майна відсутні, а тому клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 « Про скасування арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 по об`єднаному кримінальному провадженню № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1