Справа № 638/6340/22
Провадження № 1-кс/638/3251/24
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001732 від 01 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні ХРУП №3 ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0001732 від 01 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом того, що 13 вересня 2022 року невстановлена особа, заволоділа грошовими коштами, що належать ОСОБА_5 з банківської картки, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, чим спричинила останній матеріальну шкоду.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2023 року надано дозвіл слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 , слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_21 , старшому слідчому СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_22 на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 з метою забезпечення можливості документування факту вчинення кримінального правопорушення та забезпечення вилучення предметів та документів, які можуть мати по справі значення речових доказів, а саме: мобільних телефонів (смартфонів), планшетних пристроїв, комп`ютерів, ноутбуків та інших засобів (пристроїв) в яких існує підключення до мережі інтернет, та до яких може бути підключений електронний гаманець з крипто валютою, комп`ютерного обладнання, банківських карток, грошових коштів набутих злочинним шляхом, паспортів, нотатників, чорнових записів, технічних даних та інших предметів, що можуть виступати доказами (речовими доказами) у зазначеному кримінальному провадження.

На підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова 03.03.2023 у період часу з 08 год 06 хв до 11 год 29 хвилин було проведено обшук у приміщенні квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено:

- ноутбук чорного кольору марки «ThinkPad», серійний номер: «PF- S5Y5A3», який вилучено до спеціального сейф-пакету та опечатано;

- ноутбук сріблястого кольору «Macbook Pro», серійний номер: «QXQ26620X4», який вилучено до спеціального сейф-пакету та опечатано;

- мобільний телефон «Iphone XS Max», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 , який вилучено до спеціального сейф-пакету та опечатано.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2023 року у справі № 638/6340/22, провадження № 1-кс/638/482/23, накладено арешт на зазначене майно.

03 жовтня 2024 року адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, в якому просила скасувати арешт зазначеного вище майна, оскільки відпала потреба в подальшому застосуванні арешту майна, яке належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що постанова про визнання вилучених в ході обшуку предметів речовими доказами, є формальною та до теперішнього часу органом досудового розслідування не надано доказів, що майно відповідає критеріям речових доказів в розумінні статті 98 КПК України. Комп`ютерна техніка та мобільний телефон, на які було накладено арешт в якості предметів, а не інформація, яка могла би в них розміщуватися, самі по собі, не є доказом кримінального правопорушення, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, об`єктом кримінально протиправних дій не являються, не набуті кримінально протиправним шляхом, що свідчить про те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба так як за вказаний період часу інформація, яка би могла зберігатися на даних носіях, повинна була вилучена з даних носіїв та було достатньо часу, щоб речі на які було накладено арешт були оглянуті експертами, описані та сфотографовані ними, з ними були би проведені відповідні дослідження та випробування. В зв`язку з тим, що з моменту накладення арешту на майно пройшов значний проміжок часу, за який можливо було провести всі необхідні слідчі дії, на теперішній час у органу досудового розслідування відсутня необхідність у збереженні саме цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, то потреба у подальшому застосуванні арешту вказаного у клопотанні майна, відпала, в зв`язку з чим арешт майна підлягає скасуванню, так як відсутня потенційна загроза та шкода для кримінального провадження в разі його скасування.

Окрім того, представник власника майна зазначила, що критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Тяганина в розслідуванні даного кримінального провадження не підпадає під визначені критерії розумних строків. Лише одне посилання слідчого на те, що вилучене майно є речовим доказом по даній справі є недостатнім. Протягом тривалого часу відповідних дій з боку досудового слідства не застосовувалось. За спливом більше ніж одного року слідчим не проведено достатньо слідчих дій, направлених на дослідження арештованого майна (проведення експертиз, тощо). В зв`язку з цим, а також враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, заявник вважає, що втручання у право власності ОСОБА_4 є незаконним та суттєво порушує його права.

В судове засідання власник майна та слідчий не з`явилися, представник власника майна ОСОБА_3 подала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю, клопотання підтримала та просила задовольнити. Слідчий ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області на запит суду від 04 жовтня 2024 надала 14 жовтня 2024 року матеріали кримінального провадження № 0001732 від 01 листопада 2022 року для огляду в судовому засіданні.

Дослідивши заяву та оглянувши матеріали кримінального провадження № 0001732, суд дійшов висновку про скасування арешту майна з наступних підстав.

У розумінні положень ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно зі ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Із системного аналізу ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 174 КПК України вбачається, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково, у тому випадку, якщо особа, яка заявила відповідне клопотання, обґрунтувала та довела слідчому судді, що обставини, на підставі яких було накладено арешт, перестали існувати і потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, тоді як слідчий та/або прокурор повинні довести протилежне.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява 4 N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Таким чином, позбавлення будь-якої особи права розпоряджатися чи користуватися своїм майном за умови недоведеності її причетності до вчиненого кримінального правопорушення, що розслідується по даному кримінальному провадженню, та його не відповідності критеріям ст. 98 КПК України є порушенням права володіти своїм майном.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Таким чином, комп`ютерна техніка та мобільний телефон, на які було накладено арешт, є речовим доказом виключно в сукупності з інформацією, яка на них розміщується. Саме інформація, яка міститься на комп`ютерній техніці і телефоні може бути доказом кримінального правопорушення.

Проте, після проведення обшуку, тимчасового вилучення майна та накладення на нього арешту у березні 2023 року, органом досудового розслідування не було проведено жодних слідчих дій, за винятком огляду предмета (мобільного телефона «Iphone XS Max), щодо вилученого майна. Також слідчим не приймалося будь-яке процесуальне рішення про проведення експертного дослідження арештованого майна.

При цьому, орган досудового розслідування мав достатньо часу (понад півтора роки з дня вилучення майна) для проведення необхідних слідчих дій, огляду комп`ютерної техніки та телефону, вилучення та копіювання інформації, що на них зберігається, призначення відповідних експертних досліджень щодо арештованого майна та інформації, проте з невідомих причин не зробив цього.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що до теперішнього часу жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину у цьому кримінальному провадженні, не встановлено причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. При цьому, тривале на недостатньо ефективне здійснення досудового розслідування кримінального провадження не підпадає під визначені критерії розумних строків.

Сама лише та обставина, що вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, враховуючи відсутність з боку органу досудового розслідування дій, спрямованих на виконання завдань кримінального провадження, є недостатньою для тривалого та суттєвого обмеження права власника майна на мирне володіння майном.

За таких обставин, суд піддає обґрунтованому сумніву потребу у подальшому застосуванні арешту майна з метою його збереження до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Також судом враховано, що у квітні 2024 року слідчим суддею розглядалося аналогічне клопотання власника майна про скасування арешту майна, у задоволенні якого було відмовлено. Проте, після отримання слідчим копії ухвали слідчого судді та матеріалів кримінального провадження, у кримінальному провадженні протягом майже пів року не проведено жодної слідчої чи процесуальної дії.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що слідчим не доведено існування потреби у подальшому арешті майна, що свідчить про те, що така потреба відпала, у зв`язку з чим суд задовольняє клопотання ОСОБА_3 в інтересах власника майна - ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001732.

При цьому, суд зазначає, що скасування арешту майна не припиняє правового статусу майна речових доказів, та не звільняє власника майна від обов`язку зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 167-170,173,174 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна - ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001732 від 01 листопада 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2023 року у справі № 638/6340/22, провадження № 1-кс/638/482/23, на тимчасово вилучене під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 08 год 06 хв до 11 год 29 хвилин 03 березня 2023 року, а саме:

- ноутбук чорного кольору марки «ThinkPad», серійний номер: «PF- S5Y5A3», який вилучено до спеціального сейф-пакету та опечатано;

- ноутбук сріблястого кольору «Macbook Pro», серійний номер: «QXQ26620X4», який вилучено до спеціального сейф-пакету та опечатано;

- мобільний телефон «Iphone XS Max», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 , який вилучено до спеціального сейф-пакету та опечатано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 18 жовтня 2024 року о 13 год 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1