22.10.2024
Справа № 642/4819/24
Провадження №1-кп/642/597/24
ВИРОК

іменем України

22 жовтня 2024 року

м.Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000939 від 09.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пісочин Харківської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою загальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 11.05.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, відбув покарання повністю,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 06.06.2023, точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , помітив, що його співмешканка ОСОБА_6 принесла до дому банківську картку АТ «Ощадбанк», належну ОСОБА_7 .

Саме в той час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, направлений на привласнення банківської картки з метою подальшого заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , що знаходились на той час на рахунку вказаної банківської картки.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою обернення чужого майна на власну користь, заволодів банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належала потерпілій ОСОБА_7 та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, відкритого на ім?я ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 у зазначений вище період часу, виконав усі дії, які вважав за необхідне, для привласнення офіційного документу, яким є банківська картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , що є належним чином оформленим офіційним документом та матеріальним носієм.

Після цього, ОСОБА_5 привласненим офіційним документом, тобто банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , розпорядився на власний розсуд, а саме залишив її собі.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаявся та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України, тобто привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мовитів.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 11.05.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, покарання відбув повністю, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, офіційно не працевлаштований, не одружений, згідно довідки КНП «Обласний наркологічний диспансер» № 5891 від 16.06.2023 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, відповідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР № 5389 від 22.06.2023 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД№ 3» ХМР не звертався

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.357 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вимогами ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття), відсутність обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий 11.05.2023 Ленінським районним судом м.Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, покарання відбув повністю, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.357 КК України у вигляді штрафу в межах санкції частини зазначеної статті, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України, за який його визнано винним у цьому кримінальному провадженні - 06.06.2023, тобто після ухвалення вироку Ленінським районним судом м.Харкова 11.05.2023, але до набрання ним законної сили, відбув покарання повністю у вигляді обмеження волі, тому суд при призначенні покарання не застосовує положення ч.4 ст.70 КК України.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 22.10.2024 щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.357 КК України до покарання у вигляді штрафу підлягає самостійному виконанню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_5 не обирався запобіжний захід, і суд не вбачає підстав для обрання такого.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят грн., 00 коп.) грн.

Речовий доказ по справі, а саме: лазерний диск з відеозаписами, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000939 від 09.06.2023 щодо ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - зберігати разом зі справою.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_8