ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2830/24 Справа № 226/1012/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги прокурора та потерпілого на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 29 травня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 02.02.2024 приблизно о 18:00 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували за місцем мешкання у зальній кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де разом розпивали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сталась словесна сварка на ґрунті того, що ОСОБА_9 збиралася піти з будинку, залишивши ОСОБА_8 самого. З метою взяти свій верхній одяг, ОСОБА_9 направилася до спальної кімнати будинку. У цей час, у ОСОБА_8 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження. Після чого, близько 18:20 години, точний час не встановлений, реалізуючи свій злочинний умисел, що раптово виник та був спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, взяв ніж зі столу у кухонній кімнаті та, тримаючи його у правій руці, направився в спальну кімнату, де знаходячись перед ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наніс їй вказаним кухонним ножем один удар в область лівого боку грудної клітини, після чого самостійно припинив свої протиправні дії, викликав поліцію та швидку допомогу.

У результаті умисних злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: одного колото-різаного поранення грудної клітини зліва по середній пахвовій лінії на рівні 10 ребра, проникаюче в черевну та ліву плевральну порожнини з ушкодженням діафрагми, лівої легені, серцевої сорочки, правого шлуночка серця з масивною кровотечею в порожнину серцевої сорочки, ліву плевральну порожнину та черевну порожнину, яке утворилось прижиттєво, незадовго до настання смерті, та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням смерті ОСОБА_9 ; садна лівого передпліччя, синець правого передпліччя, які утворились прижиттєво, незадовго до настання смерті мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не знаходяться в причинному зв?язку з настанням смерті.

Причиною смерті ОСОБА_9 стало одне колото-різане поранення грудної клітини зліва проникаюче в черевну та грудну порожнини з ушкодженням діафрагми, верхньої долі лівої легені, серцевої сорочки, правого шлуночка серця з масивною кровотечею в порожнину серцевої сорочки (200мл), ліву плевральну порожнину (1300мл) та черевну порожнину (200мл), що ускладнилось гострою крововтратою.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 померла на місці.

Смерть потерпілої ОСОБА_9 настала приблизно за 12-16 годин до моменту огляду її трупа в морзі (03.02.2024 о 10:00).

На вказане рішення подані аналогічні апеляційні скарги прокурором та потерпілим, які не оспорюючи фактичні обставини справи, просять вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просять призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 67 КК України визнати обставиною, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сiмейних або близьких відносинах.

Крім того потерпілий зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не врахував, що він позбавив життя його доньки, у якій залишилось троє дітей.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_8 ніким не оскаржується, а тому на підстав ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що скоєне обвинуваченим правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, характеризується за місцем проживання посередньо. Судом враховані обставини обтяжуючи покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Судова дискреція у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, на яку посилаються апелянти, вже врахована законодавцем в санкції статті 121 КК України, за таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив розмір покарання в межах санкції інкримінованої статті, тому доводи сторін не є слушними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково при призначенні покарання ОСОБА_8 не визнав обставину обтяжуючу покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах, яка вказана у обвинувальному акті. Однак вказана обставина, не впливає та не могла вплинути на правильність призначення судом першої інстанції виду та розміру покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ОСОБА_8 нових злочинів.

Переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, підстав для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 29 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді