Справа № 953/3548/24
н/п 1-кс/953/5896/24
"27" вересня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
Клопотання зареєстроване за № 953/3548/24 н/п 1-кс/953/5896/24 та передано в провадження слідчому судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .
Клопотання зареєстроване за № 953/3548/24 н/п 1-кс/953/5898/24 та передано в провадження слідчому судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .
Клопотання зареєстроване за № 953/3548/24 н/п 1-кс/953/5899/24 та передано в провадження слідчому судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .
В ході проведення досудового розслідування, 09.10.2023 винесена постанова про визнання вищевказаного майна речовими доказами.
Представник вважає, що на теперішній час в застосуванні цього заходу відпала потреба, в зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
Так, «Стандартами діяльності прокурорів у сфері захисту інвестицій під час досудового розслідування», затвердженого Наказом Генерального прокурора 24.04.2024 (далі - Стандарти), урегульовані питання щодо втручання в господарську діяльність під час досудового розслідування. Відповідно до Стандарту 2 «Забезпечення проведення досудового розслідування у розумні строки» прокурор забезпечує проведення досудового розслідування у розумні строки.
Кримінальне провадження за ч. 4 ст. 321 КК України виділено в окреме провадження та направлено до суду для розгляду по суті.
Відповідно до «Стандартів діяльності прокурорів у сфері захисту інвестицій під час досудового розслідування», затвердженого Наказом Генерального прокурора 24.04.2024, а саме Стандарту 5 - «Недопущення безпідставного кримінального переслідування», прокурор звертає увагу на можливі факти безпідставного внесення до фабули кримінального правопорушення відомостей, а саме на можливе створення хибного уявлення щодо фактів протиправної дії суб`єктів господарювання, законність дій яких не є предметом перевірки досудового розслідування.
Також, корпоративні права неможливо ототожнювати з правом власності на майно, оскільки вони не породжують права власності учасника на майно ТОВ, в тому числі і права спільної часткової власності з іншими учасниками ТОВ, а наявність достатніх підстав вважати, що корпоративні права підлягатимуть спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України, відсутня.
23.08.2024 прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 електронною поштою направив до суду лист, у якому зазначив, що проти скасування арешту заперечує у повному обсязі у зв`язку з тим, що досудове розслідування з приводу вказаних обставин на цей час триває, проводяться слідчі дії щодо виявлення фактів причетності посадових осіб суб`єктів господарювання до колабораційної діяльності, остаточне процесуальне рішення не прийнято у зв`язку із складністю вказаного кримінального провадження, що полягає у необхідності проведенні допитів значної кількості осіб як свідків, опрацювання документації щодо здійснення господарських операцій та проведенні необхідних експертних досліджень. Таким чином, скасування арешту у вказаному провадженні є передчасним та призведе до втрати доказів у провадженні, позбавить сторону обвинувачення прийняти законне та обґрунтоване рішення (а.с. 14, 73, 128).
24.09.2024 до суду від адвоката ОСОБА_3 надійшли доповнення до клопотань про зняття арешту майна, у яких, зокрема, представник зазначив, що за тривалий час проведення досудового розслідування (більше двох років), слідством не зібрано жодних фактичних даних щодо провадження з початку воєнного стану в Україні підприємствами фігурантами у справі господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором. Керівниками зазначених підприємств є виключно громадяни України, засновниками та кінцевими бенефіціарами є громадяни України та європейські підприємства, які не мають ніякого відношення до рф. Незважаючи на воєнний стан в Україні, тиск з боку слідства, втручання та перешкоджання таким чином в здійсненні господарської діяльності, підприємствами сплачуються необхідні платежі та податки до бюджету, своєчасно виплачується заробітна плата працівникам.
На даний час органом досудового розслідування допитані керівники та головні бухгалтери ТОВ «АКВАРІУС І К», ТОВ «КЕНТАВР ПЛЮС», ТОВ «ЛУГА РАЙЗ», ТОВ «НВП «АПЕКС ПЛАНТ», ТОВ «НЕРТУС АГРО», ТОВ «РУТОН», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОСТАР», TОB «ТОРОГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС», ТОВ «ХАРКІВ ХІМПРОМ», ТОВ «НЕРТУС ЛТД», які підтвердили відсутність будь - яких господарських взаємовідносин з рф.
Крім того, основні засновники перелічених підприємств ОСОБА_11 та ОСОБА_12 займають чітку проукраїнську та патріотичну позицію, були неодноразово нагороджені відзнаками за активну допомогу ЗСУ та волонтерську діяльність.
Також, таке підприємство як: ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС» активно та плідно співпрацюють з Благодійною організацією «ХАРКІВСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «ДАРУЙ ДОБРО», в період березня 2022 по квітень 2024 року було перераховано благодійних внесків на допомогу ЗСУ та мирному населенню на загальну суму 2 933 756, 00 грн.
На підставі викладеного, вважає, що потреба в застосуванні арештів майна та корпоративних прав ТОВ «АГРОСПЕЦІНВЕСТ», ТОВ «АКВАРІУС І К», ТОВ «БІСКАР», ТОВ «КЕНТАВР ПЛЮС», ТОВ «ЛУГА РАЙЗ», ТОВ «НВП «АПЕКС ПЛАНТ», ТОВ «НЕРТУС АГРО», ТОВ «РУТОН», ТОВ «СКЛАД - М», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АГРОСТАР», ТОВ «ТОРОГОВИЙ ДІМ «НЕРТУС», ТОВ «ХАРКІВ ХІМПРОМ», ТОВ «НЕРТУС ЛТД» відпала, в зв`язку з чим просить долучити доповнення до клопотань про скасування арешту майна та задовольнити клопотання повністю (а.с. 45-58, 101-113, 157-170).
Прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 в судове засідання не з?явився, про час та місце судового засідання повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с. 41, 98, 153).
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України неявка представника заявника та прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заперечення на клопотання, надані сторонами матеріали, приходить до наступного висновку.
Нагляд за додержанням законодавства під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Харківської обласної прокуратури (а.с. 15, 75, 134).
Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Так, ч. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Положення ч. 11 ст. 170 КПК України встановлюють, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Разом з тим, ст. 174 КПК України закріплює, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Так, згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Так, вимоги абзацу 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачаються, що обов`язок доведення, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, законодавець покладає безпосередньо на особу, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна.
Разом з тим, відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).
Для відповідності загальному правилу, викладеному у першому реченні першого пункту статті 1 Протоколу № 1 Європейської Конвенції з прав людини, втручання у право на мирне володіння «майном», з-поміж, встановленого законом і задля суспільного інтересу, має досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та умовами захисту основних прав людини (Beyeler v. Italy [ВП], п. 107; Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia [ВП], п. 108).
Отже, у справах, за результатами розгляду яких констатовано порушення статті 1 Протоколу № 1, Суд повинен з`ясувати, чи з причини дії або бездіяльності держави, особа, яка має відношення до цього, повинна була нести непропорційний та надмірний тягар. Оцінюючи дотримання цієї вимоги, Суд має дослідити у цілому коло різних інтересів із урахуванням того, що Конвенція покликана захищати права, які є «практичними та ефективними».
Також слідчий суддя звертає увагу й на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Стороною кримінального провадження не надано доказів, що продовження строку дії заходу забезпечення кримінального провадження є наразі доцільним та співмірним цілям кримінального правопорушення.
Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Крім того, слідчий суддя враховує, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 23.01.2024 «Про невідкладні заходи із забезпечення економічної безпеки на період дії правового режиму воєнного стану», введеного в дію Указом Президента України від 23.01.2024 № 21/2024,рекомендовано Офісу Генерального прокурора спільно зі Службою безпеки України, Державним бюро розслідувань, Національною поліцією України, Бюро економічної безпеки України: невідкладно провести аудит зареєстрованих кримінальних проваджень, розслідування в яких здійснюється щодо кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки держави; за результатами аудиту виробити ефективні механізми забезпечення захисту підприємництва від можливих зловживань з боку правоохоронних органів, зокрема під час проведення окремих слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, у ході яких обмежуються права чи законні інтереси відповідних суб`єктів господарювання.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1