ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/264/24 Номер провадження 11-кп/814/1864/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальні провадження №0000419 та №0000418 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України на 10 (десять) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.309 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно засуджений на 11 (одинадцять) років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

13 грудня 2023 року вдень обвинувачений, перебуваючи з дозволу власника ОСОБА_9 в приміщенні гаражу на території домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , таємно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав шуруповерт «Bosch» вартістю 4753, 47 грн.

09 грудня 2023 року близько 14 години ОСОБА_8 , перебуваючи в тривалих неприязних стосунках з співмешканкою ОСОБА_10 , за місцем спільного проживання в АДРЕСА_2 , під час спільного розпивання спиртних напоїв та сварки наніс її кілька ударів долонею руки в обличчя.

В подальшому, 10 грудня 2023 року біля 14 год., продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 повернувся додому та побачив ОСОБА_10 в нетверезому стані і між ними виникла сварка, під час якої обвинувачений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, направлених на позбавлення життя ОСОБА_10 , умисно став наносити їй численні удари долонями рук та кулаками в обличчя, по голові, по тулубу, в живіт, схопив за волосся і вдарив головою об стіл, від чого вона пішла з дому.

Коли потерпіла повернулася, ОСОБА_8 продовжив її бити кулаками в обличчя, по голові та всім частинам тіла, нанісши близько 50 ударів, з яких не менше 10 по голові, від чого вона втратила свідомість.

Виявивши через кілька годин відсутність у потерпілої ознак життя, обвинувачений замотав тіло в ряднину і поклав на підлогу в приміщенні гаражу на території цього ж домоволодіння, де труп пролежав до 14 грудня 2023 року.

В ніч з 14 на 15 грудня 2023 року ОСОБА_8 , з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, загорнув труп ОСОБА_10 в два мішки, поклав на велосипед обличчям вниз та відвіз до лісосмуги поблизу с. Максимівка, де викинув у вигрібну яму, прикривши плівкою та прикидавши зверху сміттям.

Також ОСОБА_8 у невстановлені під час досудового розслідування час та місці придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою відповідно 230,5 г та 32,5 г, який приніс до місця свого проживання в АДРЕСА_2 , де в приміщенні будинку поклав до належного йому рюкзака для власного вживання, без мети збуту, де вказаний наркотичний засіб був виявлений і вилучений працівниками поліції під час обшуку 15 лютого 2023 року.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з вироком суду першої інстанції та просить:

- за ч.1 ст.309 КК України виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення;

- за ч.1 ст.115 КК України перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.2 ст.121 КК України, захисник просить призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

При цьому, не заперечуючи факту нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, зазначає про відсутність в його діях мотиву на вбивство.

Вважає, що місцевий суд помилково дійшов до висновку про перебування обвинуваченого та потерпілої у тривалих неприязних стосунках.

Зауважує, що ОСОБА_8 наносив потерпілій тілесні ушкодження лише руками, не застосовуючи при цьому будь-яких предметів.

Крім того, наголошує, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений зазначив про те, що після нанесення ним тілесних ушкоджень потерпіла була жива, могла говорити і пересуватись з його допомогою, що також підтвердив допитаний в засіданні судово-медичний експерт.

Також захисник стверджує, що ОСОБА_8 не міг знати, що отримані потерпілою тілесні ушкодження можуть потягти наслідки у виді її смерті, оскільки вона не скаржилась на стан здоров`я та не прохала про медичну допомогу.

Вказує, що сам факт нанесення ОСОБА_8 ударів руками по різних частинах тіла ОСОБА_10 не свідчить про наявність у нього умислу на вбивство.

Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що обвинувачений за характером спокійний, а потерпіла ОСОБА_10 зловживала спиртними напоями, не працювала, постійно провокувала обвинуваченого, ображаючи його в присутності інших осіб.

У зв`язку з наведеним стверджує про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України.

Також захисник заперечує винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

При цьому зазначає, що наркотичні засоби обвинувачений вживав разом з потерпілою, яка йому їх пропонувала. В свою чергу обвинувачений не обізнаний щодо того, звідки потерпіла брала наркотичні засоби та був проти того, щоб вона їх вживала.

Наголошує, що рюкзак, в якому працівники поліції знайшли наркотичні засоби, спільно використовувався як обвинуваченим, так і потерпілою.

Вказує, що після смерті потерпілої ОСОБА_8 вживав наркотичні засоби, щоб зняти стрес.

Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_12 матері обвинуваченого, яка зазначила, що ОСОБА_8 скаржився, що потерпіла вживала наркотичні засоби та приховувала їх від нього, оскільки він забороняв їй це робити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_9 , вчиненого в умовах воєнного стану, та кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_10 , а також у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_8 такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Факт побиття обвинуваченим своєї співмешканки за місцем спільного проживання в АДРЕСА_2 , ніким із учасників провадження не оспорюється.

Судово-медичний експерт у висновках №731 від 22.01.2024 та №731/2 від 23.02.2024 встановив, що смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми із дифузною травмою головного мозку у вигляді крововиливів під оболонки і в речовину з розвитком набряк мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті.По її тілу загалом було спричинено 50 слідоутворюючих дій травмуючої сили, а в ділянку голови - не менше 10.

При цьому допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 підтвердив, що біля 10 ударів в область голови - це удари руками або іншими тупими твердими предметами і виключив можливість настання ушкоджень мозкової частини голови від падіння. Також експерт пояснив, що при отриманні таких тілесних ушкоджень в область голови потерпіла не могла вчиняти активних дій, при крововиливу, набряку мозку була втрата свідомості, вона могла жити від хвилин до години.

Проаналізувавши дані слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_8 , експерт встановив, що показання обвинуваченого не суперечать загальному механізму нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілої, лише не відповідають за кількістю ударів та частково локалізацією ушкоджень.

Висновки судових експертиз відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого ОСОБА_8 діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки, прийшов до правильного висновку про спрямованість умислу ОСОБА_8 на умисне вбивство.

Так, умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом коли особа хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство.

Відповідальність за умисне спричинення смерті настає і в тих випадках, коли винний, умисно завдаючи шкоди потерпілому, не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, у тому числі й смерті, яка фактично настає.

При цьому суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій необхідно оцінювати не лише керуючись його показанням, а й з урахуванням сукупності всіх доказів, в тому числі знарядь вчинення злочину, причин припинення злочинних дій, висновків судово-медичних експертиз про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_8 після побиття потерпілої, в тому числі кулаками в область голови, внаслідок чого за твердженням експерта вона втрачала свідомість, не вчинив жодних дій для надання їй допомоги, а навпаки намагався позбавитися трупа, ховав його в господарському приміщенні на території домоволодіння на протязі двох днів, а потім вночі викинув в вигрібну яму в лісі.

Всупереч доводам захисника, та обставина, що ОСОБА_8 наносив потерпілій тілесні ушкодження руками, не застосовуючи при цьому інших предметів, жодним чином не спростовує спрямованість умислу на вбивство з огляду на молодий вік обвинуваченого, його статуру, фізичні дані, враховуючи кількість та силу, з якою були нанесені кулаками удари, їххарактер і локалізацію тілесних ушкоджень.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивстваі правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115КК України.

Належним чином місцевий суд перевірив також версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, яка не знайшла свого підтвердження.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 мати обвинуваченого, підтвердила, що рюкзак, де зберігалась та була виявлена під час обшуку наркотична речовина, обіг якої заборонено канабіс, масою, відповідно, 230,5 г та 32,5 г належить її синові ОСОБА_8 , а також повідомила, що він вживає наркотичні засоби.

Більше того, такі показання свідка узгоджуються з даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів №570 від 16.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_8 перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Водночас, всупереч доводам захисника, під час судово-медичної експертизи трупа потерпілої не було виявлено наркотичних засобів.

Отже і в цій частині доводи захисника є неприйнятними.

Разом з тим, суд помилково прийшов до висновку, що канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Відповідно доПереліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 зі змінами, внесеними постановою від 26 квітня 2024 року №458, канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу включені до Списку №1Таблиці II «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено».

Тому з мотивувальної частини вироку необхідно виключити вказівку про те, що канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Обираючи міру покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.65, ст.50 та ч.1 ст.70 КК України, належним чином врахував принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжкого злочину, в результаті чого позбавлено життя молоду жінку; відношення ОСОБА_8 до інкримінованих дій; обставини, які пом`якшують покарання, та які його обтяжують; дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, та обґрунтовано призначив остаточне покарання у вигляді 11 років позбавлення волі шляхом часткового складання призначених покарань.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

ВирокКременчуцького районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку виключити вказівку про те, що канабіс є особливо небезпечним наркотичним засобом.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4