КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/4775/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суд міста Києва від 31 травня 2024 рокущодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 01.02.2024 року близько о 22 год. 43 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по регульованому перехрестю проспекту Глушкова з вул. Василя Касіяна у м. Києві, зі швидкістю 89,6…99,6 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год, порушуючи п.1.5, 2.3(б), 12.3, 12.4 та 12.9 (б) ПДР України, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, маючи можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_10 на проїзній частині та з моменту виникнення небезпеки для руху зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху пішохода, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка порушуючи вимоги п.п. 4.7, 4.14 підпунктів «а, б, г, ґ» ПДР України, перетинала проїзну частину проспекту Академіка Глушкова в районі регульованого перехрестя з вул. Василя Касіяна в м. Києві, в недозволеному для руху пішоходів місці, рухаючись зліва направо.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Смерть ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 настала від відкритої черепно-мозкової травми з садном та раною на голові, крововиливами у м`які покриви голови, переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку, набряком-набуханням тканини головного мозку.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам пунктів 1.5, 2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9(б) ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_7 пунктів 1.5, 2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9(б) ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31.05.2024 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не врахував конкретні обставини кримінального провадження, наслідки вчиненого (смерть потерпілої), те, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, що в подальшому, на переконання прокурора, призвело до тяжких наслідків.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється.

З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, і дійшов необґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому мінімального основного покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, а томудоводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та необґрунтованості звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, - заслуговують на увагу, позаяк саме порушення обвинуваченим правил ПДР України призвело до тяжких наслідків - смерть потерпілої, а також той факт, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР України спростовує висновки суду першої інстанції щодо непризначення додаткового покарання.

Так, диспозицією ч. 2 ст. 286 КК України як наслідки порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, визначено: спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, і, відповідно, санкцією даної норми передбачене основне покарання від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно обвинувального акта та як встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася в результаті порушень ПДР України обвинуваченим, потерпіла ОСОБА_10 загинула на місці.

При цьому, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 у 2023 році двічі притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху - що свідчить про систематичне порушення обвинуваченим правил ПДР України.

Враховуючи систематичне порушення обвинуваченим правил ПДР України, зокрема перевищення встановлених обмежень швидкості руху, що в подальшому призвело до тяжких наслідків (смерть людини), призначення мінімального строку основного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами, не відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам (смерть потерпілого), а також меті покарання у розумінні ст. 50 КК України, та може створити у суспільстві враження вибіркового правосуддя та буде суперечити принципам верховенства права та невідворотності покарання, а тому доводи прокурора щодо неправильного застосування кримінального Закону та невідповідності призначеного покарання через м`якість, є обґрунтованими

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що викладені судом першої інстанції обставини у своїй сукупності не дають підстави для призначення обвинуваченому мінімального строку основного покарання у виді позбавлення волі та висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а відтак доводи у цій частині обґрунтовані.

Водночас, колегія суддів уважає за необхідне наголосити, що думка потерпілого при визначенні виду і міри покарання у даному випадку не має вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому діяння у сфері безпеки руху, що узгоджується із позицією Верховного Суду (згідно постанови Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №606/1059/22), позаяк об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є безпека дорожнього руху, життя і здоров`я громадян.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, за яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України обов`язків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки

На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4