справа № 462/5822/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002741 від 24.03.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 26.04.2024 Сихівським районним судом м. Львова за ч. 4 ст. 185, 395, 70 КК України з урахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, зокрема 18.02.2015 Сихівським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі і на основі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 рік, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин, а саме 28.07.2016 близько 12:50 год., перебуваючи у АДРЕСА_2 , повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом обману, що виразився в завідомо неправдивій обіцянці повернути майно після його використання, повідомивши неправдиві відомості та використавши підроблений ним заздалегідь паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданий Радивилівським PC УДМС України в Рівненській області 30.07.2015 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в який завчасно вклеїв свою фотокартку, заволодів скутером марки Yamaha Vino 2001 року випуску, з об`ємом двигуна 49,9 куб. см., потужністю 6,3 л/с, вартістю 10 480,00 грн в кількості 1 штука, а також скутером марки Honda Giorno 2000 року випуску, з об`ємом двигуна 49,9 куб. см., потужністю 5,4 л/с, вартістю 9 170,00 грн в кількості 1 штука, двома захисними шоломами чорного та білого кольорів вартістю 300,00 гривень кожен, які належать ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на суму 20 250,00 гривень. Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, не заперечив всіх фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, зазначив, що за допомогою підроблених документів отримав у ОСОБА_7 скутери марки Yamaha Vino 2001 року випуску та Honda Giorno 2000 року випуску, а також шоломи на загальну суму 20250 грн, якими користувався і не повернув потерпілому. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо його не карати, цивільний позов визнає, має намір відшкодувати шкоду потерпілому. В залі судових засідань попросив вибачення у потерпілого.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, 28.05.2024 року подав заяву, у якій підтримав заявлений ним в межах кримінального провадження цивільний позов про стягнення матеріальних збитків на суму 20250,00 грн (а.с. 35 т. 3), просив такий задовольнити, а обвинуваченого просив суворо не карати.

Враховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжких злочинів, вчиненим умисно, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, на обліках в наркологічному диспансері не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.162), перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з 23.09.2011 з діагнозом: легка розумова відсталість в ступені легко вираженої дебільності (арк. 164), за місцем проживання в ЛКП "Старий Сихів" скарг від сусідів та мешканців не поступало (арк. 154), згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 567 ОСОБА_5 в даний час психічною хворобою не страждає, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності. Наявний у нього розумовий недорозвиток виражений не глибоко, не досягає рівня хворобливих розладів психічної діяльності, а тому не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (арк. 187-189). Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Виходячи з наведеного та з урахуванням всіх обставин по справі, беручи до уваги думку прокурора, досудову доповідь, згідно з якою ризик вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства - середній, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі,оскільки, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, суд переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2024 з урахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185, 395, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України із іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічна позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 та від 14 червня 2021 року у справі № 443/806/19.

Із врахуванням роз`яснень, що викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються і не поглинаються, а кожне із них слід виконувати самостійно.

За таких обставин, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2024 з урахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року, слід виконувати самостійно.

У даному кримінальному провадженні також заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20 250,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушення або іншими суспільно небезпечними діяннями, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншими суспільно небезпечними діяннями завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду завдану діяннями обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Таким чином, вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_7 , суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 підставні та підлягають задоволенню, а тому із ОСОБА_5 на його користь слід стягнути 20 250,00 грн матеріальної шкоди.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Витрати на експерта становлять: залучення експерта при проведенні технічної експертизи документів 879,60 грн.

Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.04.2024 з урахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185, 395, 70 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із іспитовим строком 3 роки - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання та обрання йому на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2023 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 19.12.2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити в силі до вступу вироку у законну силу.

Стягнути з ОСОБА_5 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану вчиненням кримінального правопорушення матеріальну шкоду в розмірі 20 250 (двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок витрат, пов`язаних із залученням експерта при проведенні технічної експертизи документів.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: