Провадження 1-в/193/114/24
У Х В А Л А

іменем України

10 вересня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В:

01.05.2024 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну не відбутої частини покарання на більш м`яке покарання. В обґрунтування клопотання засуджений зазначив, що він відбуває покарання у ДУ «Софіївка виправна колонія (№45)» у виді позбавлення волі за вчинення ним злочинів передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України. Вказує, що за місцем відбування покарання характеризується позитивно, працює, має заохочення, режим утримання не порушує.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання та просив суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, пославшись на те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні своєї позиції щодо долі клопотання засудженого не висловив, залишив його вирішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши надані матеріали особової справи доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`якою згідно до ч.3 ст.82 КК України, дійсно може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Статтею 51 КК України, що встановлює градацію покарань з огляду на їх суворість починаючи із найменш суворого покарання до найбільш суворого покарання.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива тільки при відбуванні покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Інші види покарання не можуть бути замінені більш м`яким. Закон не забороняє заміну невідбутої частини покарання на будь-яке покарання, яке є більш м`яким. Тому позбавлення волі може бути замінене засудженому не тільки на обмеження волі, а, наприклад, на арешт, або виправні роботи тощо. Так само й обмеження волі може бути замінене не тільки на арешт.

Так у своєму клопотанні засуджений просив замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким, однак не вказавши при цьому на який вид покарання він просив його замінити.

Під час вирішення питання щодо обрання виду покарання, яким необхідно здійснити заміну невідбутої частини покарання більш м`яким з позбавлення волі на інший більш м`який судом, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 є особою похилого віку, який на час розгляду справи має повних 65 років, водночас враховуючи положення ч. 3 ст. 61, ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57 КК України, де чітко зазначено, що обмеження волі, громадські та виправні роботи не застосовується до осіб пенсійного віку, тому у даному випадку засудженому не можливо замінити позбавлення волі на обмеження волі, громадські чи виправні роботи, оскільки такі види покарань саме під собою розуміється виконання засудженим фізичної роботи, яка потребує значної фізичної сили, з якими засуджений може не впоратись, з огляду на його фізіологічний стан, тоді у такому випадку не вбачається доцільність такої заміни.

Пунктом 7-1 ч.1 ст. 51 КК України, визначено вид покарання «пробаційний нагляд», а пунктом 11 цієї ж статті є вид покарання «позбавлення волі на певний строк» з чого слідує, що «пробаційний нагляд» є найбільш м`яким видом покарання ніж позбавлення волі, і підлягає його застосування лише за наявності підстав визначених ч.3 ст.82 КК України.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як слідує зі змісту кримінального закону та постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст.82 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його поведінка і ставлення до праці.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Судом встановлено, що спочатку ОСОБА_5 було засуджено 30.09.2020 Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

Потім, за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 21.10.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі.

Надалі, за вироком Приморського районного суду Запорізької області від 27.01.2022 за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч. 1,4 ст. 70 КК України, з урахуванням ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.05.2023, ОСОБА_5 засуджено до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

І за оостаннім за ліком вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.11.2023 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_5 було засуджено до 4 років і 7 місяців позбавлення волі.

Початок строку 08.11.2021, кінець строку: 08.06.2026.

Станом на 23.02.2024 засуджений відбув, визначених п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України 1/2 призначеного судом строку покарання (2 роки 3 місяці 15 днів).

В ході судового засідання судом встановлено, що засуджений відбуває покарання з 15.11.2021. Під час утримання у ДУ «Вільнянській виправній колонії (№11)», в подальшому з 06.04.2022 засуджений утримувався в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор». З 19.09.2023 міру покарання відбуває з ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». У вказаній виправній колонії засуджений характеризувався позитивно, за час відбування покарання має одне заохочення за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, також має одне стягнення, яке погашене в установленому законом порядку.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань щирий.

За станом здоров`я працездатний, при виконанні дорученої роботи дбайливо ставиться до майна та предметів, якими користується. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, виявляє належну соціально корисну активність. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Крім того, заходи виховного характеру відвідує регулярно, реагує на них позитивно, до програми диференційованого виховного впливу не зарахований.

Підтримує соціально-корисні зв`язку з рідними особливо із колишньою дружиною сином та донькою, втратив зв`язок із братом та сестрою з початку воєнних дій на території України.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи (за підсумком (загальним балом) розділів IІ - VI): засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, та не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки набрав менше 64 балів, а саме 53 балів.

З матеріалів особової справи засудженого установлено, що останній мав 13 судимостей за вчинення злочинів проти власності, у тому числі тяжких. Варто зауважити, що засуджений вже дев`ятий раз реально відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Під час відбуття таких покарань до засудженого ОСОБА_5 тричі застосовувалися звільнення від відбування покарання з випробуванням (05.03.2012, 13.07.2013 та 30.09.2020), а також чотири рази застосовувалося умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання (23.06.1989, 12.01.2005, 22.12.2014 та 23.10.2019).

Відтак судами, під час призначення ОСОБА_5 попередніх покарань, неодноразово застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав з часом завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів, зокрема теперішнє покарання засуджений відбуває за вчинення злочину у період іспитового строку, за такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Як вже зазначалося вище, суд враховує поведінку засудженого не тільки у Софіївській ВК-45, а й за увесь період відбування ним покарання. Між тим, утримуючись у слідчому ізоляторі ОСОБА_5 одно разу порушував режим утримання за що піддавався дисциплінарному стягненню у вигляді догани. Потім з майже трьох років відбуття покарання засуджений ОСОБА_5 відзначився правами начальника установи лише одного разу - 08.04.2024. Відтак, наявність одного заохочення при попередньому одному стягненні, яке хоча і погашене за строками давності, проте ще не може свідчити про безумовне виправлення засудженого.

При цьому, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що процес виправлення ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах.

Крім того, суд звертає увагу, що кримінальне законодавство вимагає від засудженого доводити своє виправлення в період усього часу відбування покарання.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що надані матеріали не свідчать про те, що засуджений на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 13 вересня 2024 року звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1