Провадження № 1-в/127/922/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Київського обласного суду від 12.03.1999,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Київського обласного суду від 12.03.1999 без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Вказана заява мотивована тим, що ОСОБА_3 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Київського обласного суду від 12.03.1999 протягом 27 років. Так, відповідно до речення 2 ч. 4.1 рішення Конституційного Суду України № 6 р(ІІ)/2021 від 16.09.2021, заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення, тому посилаючись на ряд рішень ЄСПЛ, з урахуванням отриманих заохочень від адміністрації установи, позитивної характеристики, ОСОБА_3 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України без заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 заяву підтримав з мотивів, викладених у ній.

Захисник ОСОБА_5 заяву засудженого підтримав та просив суд її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 , оскільки до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без застосування ст. 82 КК України.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду та дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_3 , приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_3 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області - у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній засуджений вироком Київського обласного суду від 12.03.1999 за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, п. п. «е», «ж», «і», «з» ст. 93, ч. 2 ст. 145, ст. 42 КК України до покарання у вигляді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві індивідуальної власності майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 29.07.1999 вирок Київського обласного суду від 12.03.1999 щодо ОСОБА_3 залишено без змін та, згідно розпорядження, вказаний вирок набрав законної сили 29.07.1999.

У подальшому, постановою Київського обласного суду від 14.06.2000 засудженому ОСОБА_3 за вироком Київського обласного суду від 12.03.1999 основне покарання у вигляді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі, з утриманням в тюрмі суворого режиму.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні.

Кримінальним кодексом України, а саме ст. 51 КК України визначено два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Виходячи із вищезазначених положень, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачене ст. 81 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021, на яке посилається засуджений ОСОБА_3 , визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене ст. ст. 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Так, на момент розгляду вказаної заяви, на виконання рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 № 6-р(ІІ)2021 законодавчим органом внесено зміни до законодавства щодо порядку та умов перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18.10.2022, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18.10.2022, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З наведених норм вбачається, що на даний час засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право на заміну невідбутої частини покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів заяви, засуджений ОСОБА_3 відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст. 82 КК України.

Проте, питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк щодо ОСОБА_3 не вирішувалося.

Відповідно до визначеного законодавством порядку, без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що заява засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Київського обласного суду від 12.03.1999 є передчасною, тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Київського обласного суду від 12.03.1999- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: