Провадження № 1-кп/369/2127/24
В И Р О К

іменем України

27.09.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000105 від 08 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений офіційно не працює, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

На території України введено воєнний стан Указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2.022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 22.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, воєнний стан продовжувався, останній раз - Указом Президента № 271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 год 14.05.2024 строком на 90 діб (тобто до 12 серпня 2024 року).

07 серпня 2024 року, приблизно о 16:00 год (точний час досудовим розслідуванням не встановлений), ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно, протиправно, викрав мобільний телефон марки Infinix Hot 40 8/256 gb синього кольору, вартість якого складає 3359,30 грн.

У подальшому, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд тим самим, спричинив потерпілому ОСОБА_5 , матеріального збитку на загальну суму 3359,30 гривень.

Вказаними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що за вказаних в обвинувальних актах обставин дійсно вчинив це кримінальне правопорушення. У вчиненому розкаявся, запевнював суд, що подібного більше не вчинятиме.

Прокурор у судових дебатах просив визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року та остаточно визначити до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн виконувати окремо.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час його проведення повідомлений в установленому законом порядку. При цьому, через канцелярію суду надіслав заяву про проведення підготовчого судового засідання та подальшого судового розгляду за його відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілого про розгляд справи за його відсутності, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, має середню спеціальну освіту, працює неофіційно різноробочим, неодружений, дітей на утриманні не має, групи інвалідності не має, в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має, тобто є таким, що кримінальне правопорушення вчинив вперше, розмір викраденого майна, а саме на суму 3359,30 грн, відсутність претензій з боку потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення вперше та відсутність претензій з боку потерпілого.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, що дорівнює її мінімальному розміру.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, конкретних обставини справи, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосовує положення ст. 75 КК України та звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком і покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вказаний вид і розмір покарання та звільняючи обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд виходить насамперед з того, що позбавлення чи обмеження прав і свобод обвинуваченого, у формі фізичної ізоляції від суспільства не є необхідним у цій конкретній справі для захисту суспільства та задоволення почуття обурення й справедливості потерпілих, і суспільства в цілому, виходячи зі ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , його характеру та обставин вчинення.

Звідси, виходячи, з пануючої нині ієрархії загальнолюдських цінностей цілком виправданим є застосування до покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, що повною мірою узгоджується з соціально-відновлювальною та запобіжною функціями покарання, які спрямовані на відновлення особистості з правослухняною поведінкою та запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд не застосовує положення ч. 4 ст. 71 КК України та відповідно не призначає покарання за сукупністю вироків, оскільки на день ухвалення рішення у цій справі, стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що обвинуваченого ОСОБА_4 засуджено за попереднім вироком.

Так, прокурор в судовому засіданні долучив суду не завірені належним чином копії вироків Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року та 15 червня 2023 року, згідно з якими ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за обома вироками.

Разом з тим, підстав вважати, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року набрав законної сили немає, оскільки не пройшло 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, що не виключає його оскарження до суду апеляційної інстанції. При цьому, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Звідси, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн виконувати окремо.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, виконувати окремо.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен ому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1