Справа № 129/885/22
Провадження №11-кп/801/586/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника -адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000107 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.03.2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

востаннє 02.02.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, з 17.04.2022 р. дня затримання по день набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 566,31 грн. витрат на проведення експертизи.

Вирішено питання з речовими доказами.

встановив:

Згідно вироку суду,16.04.2022 приблизно о 18:00 год., ОСОБА_8 перебуваючи у кімнаті житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 , помітив на поверхні столу належний останньому мобільний телефон марки «TECNO» моделі «POP 2F ( B1g)», яким вирішив таємно заволодіти.Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та збагачення за рахунок чужої власності, дочекавшись коли ОСОБА_9 залишив приміщення кімнати, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв із столу мобільний телефон, та сховав його в свою шкарпетку, прикривши штаниною джинсів, у які був одягнутий, однак в подальшому його злочинні дії були викриті ОСОБА_9 , на що ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що був викритий, всупереч вимоги потерпілого, повернути викрадене, діючи умисно, з корисливим мотивом, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, відштовхнув руками від себе ОСОБА_9 та вибіг з будинку та попрямував до місця свого проживання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином відкрито заволодівши мобільним телефоном марки «TECNO» моделі «POP 2F ( B1g)», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2226/22-21 від 21.04.2022 становить 1842,39 грн., чим заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1842,39 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ставить питання про скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Вимоги мотивує тим,що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Наявні суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Зазначає, що потерпілий участі в судовому засіданні не приймав, в матеріалах справи присутня його особиста заява про відсутність претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 . Свідків події та будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів щодо фактичного підтвердження події здійснення злочину саме ОСОБА_8 матеріали справи не містять. Відсутній доведений умисел на вчинення грабежу, а саме корисливий мотив як складовий елемент суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке передбачене ст. 186 КК України

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 дав суду неправдиві пояснення стосовно подій, які сталися 16.04.2022., підтримує вимоги скарги адвоката.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, просили задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 - не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог закону при ухваленні оскаржуваного вироку, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, доведена сукупністю належних та допустимих доказів, всебічно досліджених та послідовно викладених судом першої інстанції у вироку.

Так, судом першої інстанції вірно та обґрунтовано враховано на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 наступні докази :

- показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких він не заперечує, що перебував у помешканні ОСОБА_9 та брав у нього телефон.

- пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який пояснював, що 16.04.2022 р. у вечірній час доби ОСОБА_8 прийшов до нього додому, де вони вживали спиртні напої. Він вийшов до сусідки, а повернувшись до будинку виявив, що телефону на столі немає. На його запитання, де його телефон, ОСОБА_8 сказав, що телефону він не брав, після чого він останнього став обшукувати, постукуючи руками по одягу. Виявив телефон схованим у ОСОБА_8 в правій шкарпетці, після чого ОСОБА_8 його штовхнув, від чого він впав, а ОСОБА_8 втік із його будинку.

- заява - повідомлення ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_8 16.04.2022р. в за місцем його проживання здійснив крадіжку належного йому мобільного телефону марки «TECNO» моделі «POP 2F» (а.пров.№108);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.04.2022р., відповідно до якої 17.04.2022р. о 02:10 год. був фактично затриманий працівниками Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, під час затримання якого у нього було вилучено мобільний телефон марки «TECNO» моделі «POP 2F» (а.пров.№№112-118);

- протокол огляду місця події від 17.04.2022р., відповідно до якого було оглянуто будинок АДРЕСА_2 (а. пров.№№120-126);

- висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №2226/22-21 від 21.04.2022р., відповідно до якого ринкова вартість досліджуваного мобільного телефону торгової марки «TECNO» моделі «POP 2F (B1g)», без зарядного пристрою, придбаного новим 22.03.2022, який на момент крадіжки перебував у справному стані, був не пошкодженим, з урахуванням зносу, станом на 16.04.2022, складає 1842,39 грн., при умові робочого стану та виконанні всіх функцій, що відповідні даній моделі (а.пров.№№154-156);та інші., які узгоджуються між собою з точки зору допустимості та належності в їх сукупності.

Окрім того, потерпілий ОСОБА_9 надав показання в суді першої інстанції, що свій телефон він виявив у ОСОБА_8 , який сховав його у шкарпетку, і в подальшому штовхнувши його, втік з його помешкання з викраденим телефоном.

З огляду на викладене суд першої інстанції з урахуванням надання первинних пояснень потерпілого після подій викрадення, вірно визнав показання потерпілого допустимим доказом.

Щодо доводів обвинуваченого про неправдивість показань потерпілого, то колегія суддів вважає, що ці доводи є необґрунтованим, оскільки показання потерпілого були чіткими , послідовними та незмінними з моменту відкриття провадження, причин оговорити обвинуваченого у потерпілого не було.

Окремо апеляційний суд зазначає, що адвокат, ставлячи в апеляційній скарзі питання закриття провадження відносно ОСОБА_8 , не ставить питання про передослідження доказів в суді апеляційної інстанції в порядку ч.3 ст.404 КПК України, лише загально вказує про їх суперечливість.

Доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_9 був відсутній в судовому засіданні, спростовується наявними матеріалах провадження. Окрім того ,суд вірно виклав показання потерпілого, які той надавав на досудовому розслідуванні, допитаний з дотриманням правил КПК. Вказане не ставить під сумнів достовірність та законність показань потерпілого, та висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого в сукупності з іншими доказами.

Твердження, що у ОСОБА_8 був відсутній корисливий умисел, колегія суддів до уваги не бере.

Так, в матеріалах провадження наявний протокол затримання ОСОБА_8 . Згідно змісту вказаного протоколу, слідує, що зі слів ОСОБА_8 18.04.202 року близько 18.00 год. він, перебуваючи в помешканні ОСОБА_9 , вчинив крадіжку телефона, належного останньому. Мобільний телефон у ОСОБА_8 був вилучений в присутності понятих.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд критично оцінює невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення і розцінює це як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений умисний тяжкий злочин.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його характер та суспільну небезпеку; особу винного, зокрема те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, звільнившись з місць позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів вчинив нове кримінальне правопорушення в даному провадженні, посередньо характеризується, на обліку у лікаря- нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вину фактично не визнав, обставини, що пом`якшують покарання (прохання потерпілого покарати обвинуваченого на розсуд суду, відшкодування шкоди потерпілому), обставину, що обтяжує покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння).

Крім того, суд врахував думку потерпілої сторони, яка не наполягала на суворій мірі покарання.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та ОСОБА_8 необхідно призначити покарання за в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає ,що апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, суд

постановив :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.03.2024 року відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4