Справа № 478/1447/24 Провадження № 1-кп/478/102/2024
В и р о к

І м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Казанка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 24.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля, Казанківського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, не одруженого, не повнолітніх дітей на утриманні не маючого, військовозобов`язаного, який проходить військову службу за контрактом на посаді гранатометника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 28.02.2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 15 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 289 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений по відбуттю строку покарання з 09.10.2008 року;

- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.09.2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 05.09.2011 року з невідбутим строком покарання в 1 рік 28 днів;

- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.07.2012 року за ч. 2 ст. 289 КК України, ст. ст. 69, 71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. Звільнений умовно-достроково 28.08.2013 року з невідбутим строком покарання в 6 місяців 26 днів;

- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 06.11.2014 року за ч. 1 ст. 122 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 289 КК України, ст. ст.70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно - достроково 22.11.2019 року з невідбутим строком покарання в 2 роки 23 дні;

- вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.07.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звілнено від відбування покарання з випробуванням, терміном в 1 рік;

- вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року за ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно - достроково для проходження військової служби за контрактом з невідбутим строком покарання у 2 роки 11 місяців 5 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Суд, за результатами судового розгляду визнає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у інше сховище, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2024 року був звільнений умовно - достроково від відбування покарання з місць позбавлення волі для проходження військової служби, як особа, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом, з не відбутим терміном 2 роки 11 місяців 5 днів, та відправлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_4 23.08.2024 року близько 23 год. 00 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, на підставі раптово виниклого злочинного умислу, реалізуючи протиправний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою подальшого використання вказаного автомобіля в особистих цілях, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, розуміючи протиправний характер своїх дій, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим незаконно проник на територію домоволодіння з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до припаркованого автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1987 року випуску, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , після чого скориставшись тим, що автомобіль був не зачинений, через водійські двері проник до салону, взявся за кермо вказаного транспортного засобу, тим самим встановив контроль над даним автомобілем, та шляхом приведення в дію щеплення транспортного засобу накатом виїхав на автомобілі за межі вказаного домоволодіння.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 з`єднав електричні дроти замку запалювання, тим самим привів у дію двигун, отримавши таким чином можливість здійснити рух на вказаному автомобілі.

Після приведення в дію двигуна транспортного засобу, обвинувачений ОСОБА_4 поїхав на ньому у невстановленому напрямку, тобто з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд, чим протиправно вилучив всупереч волі власника та користувача.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що він дійсно проходить військову службу за контрактом, під час чого отримав поранення та відбув на лікування до м. Харкова. Оскільки у медичному закладі не було вільного місця для проходження процедури лікування, він вирішив приїхати до свого батька, на територію Баштанського району Миколаївської області.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_4 то перебуваючи на території Баштанського району Миколаївської області він проживав в с. Петрово - Висунське та в період часу, вказаний в обвинувальному акті він пішки вирушив до с. Інгулець на роботу. Проходячи повз домоволодіння потерпілого в с. Петрово - Висунське він помітив припаркований автомобіль на подвір`ї домоволодіння. Двір був відкритий (незаперта хвіртка) та він безперешкодно потрапив до території домоволодіння (двору) потерпілого. Коли підійшов до автомобіля то з`ясував, що дверці транспортного засобу були не зачинені. Він відкрив дверці автомобіля та безперешкодно потрапив до салону транспортного засобу.

Після цього, зі слів обвинуваченого ОСОБА_4 він підійшов до воріт у дворі, які не були зачинені, відкрив їх, а потім повернувшись до автомобіля він перевів положення коробки передач у нейтральний режим та безперешкодно викотив автомобіль за межі двору на вулицю. В подальшому, оскільки ключ запалення в автомобілі був відсутній обвинувачений ОСОБА_4 вирвав проводи запалювання та привів у дію двигун автомобіля. Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля та поїхав на ньому в напрямок посадок з метою власного використання транспортного засобу.

Як пояснив обвинувачений, то за професією він є автослюсарем 3 розряду, а тому розуміється на можливості приведення двигуна автомобіля у спосіб, описаний вище.

Обвинувачений в судовому засіданні розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати. Повідомив суд, що під час досудового розслідування ним було вчинено дії, що сприяли розкриттю вчиненого ним злочину, зокрема: надано викриваючи його пояснення, забезпечено участь в слідчому експерименті.

Незважаючи на визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального правопорушення також доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами та встановленими обставинами.

Так, з пояснень потерпілого ОСОБА_6 , наданих ним в ході судового розгляду вбачається, що 23 серпня 2024 року близько 16 год. 00 хв. він на своєму автомобілі перебував в с-щі Казанка Миколаївської області Баштанського району по особистих справах, після чого повернувся додому в АДРЕСА_4 , він автомобіль залишає в гаражі на території свого домоволодіння, але в той день вирішив залишити у дворі свого домоволодіння, оскільки наступного дня планував поїхати по власних справах. Відтак, він залишив автомобіль на території двору свого домоволодіння, огородженого парканом зі входом у двір через хвіртку, яка зачиняється лише за допомогою звичайного крючка.

Близько 23 год. 00 хв. 23 серпня 2024 року він почув, що його кличе матір, яка проживає з ним на одній території двору, але в іншому будинку. Матір повідомила його про те, що на їх територію домоволодіння проникли невідомі особи, які викотили автомобіль на вулицю. Коли він вийшов у двір то його автомобіль вже поїхав в невідомому напрямку у зв`язку з чим, він викликав поліцію.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що автомобіль він отримав в подальшому від працівників поліції, проте в несправному стані, зокрема, був відсутній акумулятор, зламаний стартер та двигун. Компенсацію завданої матеріальної шкоди від обвинуваченого він не отримував. Просив суд ухвалити відносно обвинуваченого рішення за власним розсудом та компенсувати завдані йому збитки.

Як вбачається з дослідженого судом рапорту помічника чергового ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , то 23 серпня 2024 року о 23 год. 34 хв. зі служби «102» надійшло повідомлення, про те, що 23.08.2024 року о 23 год. 33 хв. за адресою: Казанківський район, Миколаївської області, с. Петрово - Висунське, було виявлено зникнення з двору автомобіля. Заявник ОСОБА_6 .

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 02.09.2024 року за фактом надходження заяви потерпілого ОСОБА_6 , про те, що невідома особа, 23.08.2024 року приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи в с. Петрово - Висунське, Баштанського району, Миколаївської області, незаконно заволоділа транспортним засобом марки "ВАЗ 2107" р/н НОМЕР_2 , білого кольору, який належав ОСОБА_6 , було порушено кримінальне провадження, за ч. 2 ст. 289 КК України.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_6 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомив про ту обставину, що 23.08.2024 року близько 23 год. 00 хв. невідома особа, шляхом вільного доступу до території його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно заволоділа його транспортним засобом, марки «ВАЗ 2107», 1987 року випуску, білого кольору, з д/н/з НОМЕР_2 .

З протоколу огляду місця події від 24.08.2024 року, проведеного працівниками поліції за добровільною письмовою згодою ОСОБА_6 на території його домоволодіння, вбачається, що територія домоволодіння розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Територія огороджена парканом, висотою до 1 метра. Прохід на територію здійснюється через хвіртку та металеві ворота на яких відсутні замикаючі пристрої. Під час проведення огляду було виявлено сліди шин автомобіля. З доданих до протоколу фото таблиць вбачається грунтова дорога, прибудинкова територія з огородою у виді паркану, воріт та хвіртки, а також сліди шин транспортного засобу.

Як вбачається з рапорту заступника начальника СКП ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, капітана поліції Віталія Яковенка б/н та б/д, 24.08.2024 року було виявлено ОСОБА_4 на автомобілі, марки «ВАЗ 2107», днз НОМЕР_2 .

Згідно з протоколом огляду предметів від 24.08.2024 року, проведеного на підставі добровільної видачі ОСОБА_4 працівникам поліції автомобіля, вбачається, що об`єктом огляду є транспортний засіб, марки «ВАЗ 2107», днз НОМЕР_2 , білого кольору. З доданих фототаблиць до протоколу вбачається наявність витягнутих дротів з-під керма авто; слідів рук - пальця, рук - долонь, вилучення пото-жирової речовини для ДНК.

З протоколу огляду предмету від 26.08.2024 року убачається, що транспортний засіб, марки «ВАЗ 2107», днз НОМЕР_2 , білого кольору має пошкодження заднього ліхтаря, вдавлення кришки багажнику, відсутність акумулятору, зламаність кришки бардачку, в місці розташування замку запалення наявні електричні дроти, які витягнуті ззовні. Проведеним оглядом було встановлено, що даний автомобіль було викрадено з території домоволодіння потерпілого.

28 серпня 2024 року було проведено слідчу дію, а саме, пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 , результати якої були відображені в протоколі пред`явлення особи для впізнання. Зі змісту даного протоколу від 28.08.2024 року судом встановлено, що свідок впізнала за пред`явленими чотирма фотознімками осіб, ОСОБА_4 , який з її слів продав їй автомобільний акумулятор.

З протоколу слідчого експерименту від 28.08.2024 року проведеного за добровільною згодою потерпілого на території його домоволодіння за участю підозрюваного ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 було відтворено обставини заволодіння ним автомобілем марки «ВАЗ 2107», днз НОМЕР_2 , білого кольору.

Із заяви ОСОБА_4 від 03.09.2024 року вбачається добровільне надання працівникам поліції зразків букального епітелію та відбитки пальців рук.

Згідно з висновком експерта від 04.09.2024 року № СЕ-19/115-24/16216-Д зразки папілярних узорів пальців рук та один слід долоні, що зображені на таблиці до протоколу огляду місця події від 24.08.2024 року та відкопійовані на відрізки клейкої прозорої стрічки придатні для ідентифікації за ними особи. За вказаним висновком експерта, два сліди папілярних узорів пальців рук залишені середнім пальцем правої руки ОСОБА_4 .

Згідно з висновком експерта від 01.10.2024 року № СЕ19/115-24/16579-АВ середня ринкова вартість автомобіля, марки «ВАЗ 2107» об`єм двигуна 1451 см3, 1987 року випуску, станом на 23.08.2024 року становить 35 920,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства та закріплені в ст. 129 Конституції України.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, зокрема, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд, безпосередньо дослідивши в ході судового розгляду наведені вище покази обвинуваченого та потерпілого, а також письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена перед судом «поза розумним сумнівом», що підтверджується показаннями обвинуваченого та потерпілого, які є послідовними, узгоджуються між собою, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає.

Таким чином, враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення, на підставі яких суд приймає рішення у справі. Жодної із передбачених законом обставин для визнання зазначених доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_4 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

Так, за пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 298 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим повторно, із проникненням в сховище.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

З досліджених судом доказів судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 пов`язані із заволодінням та використанням автомобіля, який належав потерпілому на праві користування, об`єктивно свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, про що свідчить протиправне вилучення автомобіля обвинуваченим у потерпілого всупереч його волі.

Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к), де Об`єднана палата Касаційного кримінального суду ВС зробила висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

У вказаній постанові Суду зазначено, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.

В ході судового розгляду перед судом доведено факт перебування автомобіля на території домоволодіння потерпілого, огородженої парканом та воротами, що слугувало об`єктивною перешкодою до вільного доступу обвинуваченого до автомобіля потерпілого.

Крім цього, судом встановлено, що обвинуваченого було засуджено за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року за ч. 2 ст. 289 КК України. З вказаного вироку чітко убачається факти вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 незаконного заволодіння транспортного засобу, що відповідно до абзацу другого Примітки до ст. 289 КК України характеризується як повторність, при вчиненні таких дій знову.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини кримінального правопорушення та з урахуванням наведених вище норм матеріального права, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, із проникненням в сховище.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого, відноситься до тяжких злочинів.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі за ч. 2 ст. 289 КК України на підставі вироку Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року. При цьому, ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2024 року ОСОБА_4 було звільнено від відбування покарання призначеного за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року умовно-достроково, з невідбутою частиною покарання терміном в 2 роки 11 місяців 05 днів, під час якого ним було вчинено аналогічний злочин. Згідно з довідки про звільнення від 07.06.2024 року № КІР № 020173 ОСОБА_4 було звільнено 07 червня 2024 року, що свідчить про вчинення ним повторного аналогічного злочину протягом нетривалого періоду перебування на волі.

Під час відбування покарання у виправній колонії обвинувачений ОСОБА_4 характеризувався посередньо, мав два дисциплінарних стягнення за зберігання заборонених предметів. ОСОБА_4 підтримує кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою, які має продовжувати після звільнення. З характеристики також вбачається зловживання обвинуваченим ОСОБА_4 алкоголю, під час чого може вчинити новий злочин, оскільки не контролює свої емоції під час алкогольного сп`яніння.

Судом не встановлено перебування обвинуваченого ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті без конфіскації майна, що на переконання суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року за ч. 2 ст. 289 КК України, був звільнений умовно - достроково з не відбутим покаранням терміном у 2 роки 11 місяців 05 днів, після чого вчинив новий злочин, то остаточне покарання йому повинно бути призначено за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому слід залишити до набрання вироку законної сили.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в розмірі 3183,60 грн пов`язані з проведенням судової дактилоскопічної експертизи та 1193,85 грн, пов`язані з проведенням судово-автотоварознавчої експертизи, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся, тому питання компенсації завданої матеріальної шкоди потерпілому судом не вирішуються у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року та визначити остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 30 серпня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 30 серпня 2024 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити до набрання цим вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати пов`язані з проведенням судової дактилоскопічної експертизи, в розмірі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати пов`язані з проведенням судово-автотоварознавчої експертизи, в розмірі 1193 (одна тисяча сто дев`яносто три) грн 85 коп.

Речові докази: чохол з водійського керма, який поміщено до спеціального пакету № WAR № 1650422; змив з внутрішньої ручки водійської дверці (Пакет NPU-0289558); змив з зовнішньої ручки водійської дверці (Пакет NPU-0289557); змив з зовнішньої ручки передньої водійської дверці (Пакет NPU-0289555); змив з внутрішньої ручки передньої водійської дверці (Пакет NPU-0289556); таблицю з двома слідами папілярних узорів та один слід долоні, яку поміщено в спеціальний пакет № WAR № 1054674; дактилоскопічну карту ОСОБА_4 , поміщену в паперовий пакет з написом «Національна поліція України слідче управління № 1» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: транспортний засіб, марки «ВАЗ 2107», днз НОМЕР_2 , білого кольору, 1987 року випуску, переданого на зберігання потерпілому ОСОБА_6 повернути останньому.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасований.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя