У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Канора Воловецького району Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням у якому зазначає, що cлідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426 від 12.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що незважаючи на те, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі ОСОБА_5 ), у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, виник умисел на незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_7 ), з яким ОСОБА_5 познайомився напередодні, близько двох тижнів тому, а також ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ОСОБА_8 ) та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ОСОБА_9 ), яким заборонено виїзд за межі території України, та які бажали незаконно перетнути державний кордон України, шляхом перетинання державного кордону України поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду. При цьому, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 , що зможе посприяти у незаконному перетині державного кордону України, оскільки проходив строкову службу в підрозділах 94 прикордонного загону, та добре орієнтується в ділянці кордону та системі його охорони, та завчасно обумовив порядок незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , попередньо домовившись з останнім, що за незаконний перетин ОСОБА_7 залишає ОСОБА_5 належний йому транспортний засіб марки «Citroen Berlingo» синього кольору з реєстраційними номерними знаками Словацької Республіки (SK) MI194DP, на якому ОСОБА_5 разом з трьома вищезазначеними особами, незаконно переміщатимуться до державного кордону України, узгодивши із ними час, дату та механізм їх незаконного переправлення через державний кордон України. Окрім цього, ОСОБА_10 озвучив, що для ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказана послуга з перетину кордону буде коштувати по 1000 доларів США з кожного, які вони мали передати ОСОБА_5 після вдалого перетину останніми Державного кордону України.

Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 через державний кордон України, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак у період з 10 липня 2024 року по 11 липня 2024 року, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, здійснюючи свою протиправну діяльністьза заздалегідь обумовленим планом, задля незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 , яким заборонено виїзд за межі території України, у точно невстановленому досудовим розслідуванням місці, зустрівся з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обговоривши з ними план їх незаконного перетину державного кордону України, місце, час зустрічі, кількість осіб, які будуть незаконно перетинати державний кордон України, та повідомивши останніх, що для безперешкодного перетину їм необхідно придбати засіб для перерізання дроту на загороджувальному паркані, та окрім того, повідомив їх, що для незаконного переправлення останніх через державний кордон України, 11 липня 2024 року о 16 годині 00 хвилині їм необхідно буде з`явитися до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на транспортному засобі, який належить ОСОБА_7 , де на них буде очікувати ОСОБА_5 .

У подальшому, 11 липня 2024 року близько 16 години 00 хвилини ОСОБА_7 , згідно попередньої домовленості, діючи за вказівкою ОСОБА_5 , керуючи належним йому транспортним засобом марки «Citroen Berlingo» синього кольору з реєстраційними номерними знаками Словацької Республіки (SK) MI194DP, прибув за вищевказаною адресою до місця зустрічі та фактичного проживання ОСОБА_5 , попередньо підібравши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 .

Після чого, ОСОБА_5 , сів на переднє пасажирське сидіння до вказаного транспортного засобу, та останні вирушили по вулиці Собранецькій у напрямку вулиці Загорська до державного кордону України, де під час руху, ОСОБА_5 , здійснював інструктаж ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо їх незаконного перетину державного кордону України, шляхом надання порад, вказівок, та вказуючи останнім шлях.

Надалі, 11 липня 2024 року у період часу приблизно з 16 години 10 хвилини по 16 годину 40 хвилину, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на транспортному засобі марки «Citroen Berlingo» синього кольору з реєстраційними номерними знаками Словацької Республіки (SK) MI194DP під керуванням ОСОБА_7 , прибули на АДРЕСА_4 , звідки повернули до притулку для тварин «Барбос», доїхавши по ґрунтовій дорозі за притулок, та зупинились неподалік нього.

Після чого, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідувати за ним, та йшов попереду, вказуючи шлях останнім, ведучи їх по лісистій місцевості в бік державного кордону України зі Словацькою Республікою, в напрямку 307 прикордонного знаку. Далі, дійшовши до потенційного місця перетину державного кордону, ОСОБА_7 дістав електричну болгарку, щоб перерізати дріт на загороджувальному паркані, та увімкнув її, однак у подальшому, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були затримані працівниками ДПСУ.

У зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він у період з 10 липня 2024 року по 11 липня 2024 року, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, організував незаконне переправлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 поза пунктом пропуску, через державний кордон України до Словацької Республіки, визначив час та місце незаконного перетину державного кордону, а 11 липня 2024 року у період часу приблизно з 16 години 10 хвилини по 16 годину 40 хвилину з вищезазначеного місця ОСОБА_5 особисто повів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до потенційного місця незаконного перетину державного кордону, в районі 307 прикордонного знаку.

Слідчий зазначає, що 02.08.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, з корисливих мотивів. Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 11.07.2024, протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 від 12.07.2024, протоколами додаткового допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 від 13.07.2024, трьома протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.07.2024, двома протоколами пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 12.07.2024, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 12.07.2024, протоколом огляду предмета (мобільного телефону) від 12.07.2024, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Обгрунтовуючи клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 слідчий зазначає, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий вказує, що злочин, який інкримінують ОСОБА_5 є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання на строк від семи до дев`яти років, з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Оскільки ОСОБА_5 є мешканцем Закарпатської області, яка межує з кордоном іншої країни, він має змогу в будь-який час виїхати за кордон та покинути країну, або територію Закарпатської області, в якій здійснюється досудове розслідування, та з метою уникнення відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів, шляхом залишення території України, оскільки займався незаконним переправленням осіб через державний кордон України, тому володіє знаннями і навичками незаконного перетинання кордону, так як усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років. Окрім цього, ОСОБА_5 у період з 04.06.2021 по 05.04.2024 проходив військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому добре орієнтується в ділянці кордону та системі його охорони, та з метою уникнення відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів, шляхом залишення території України.

Також слідчий зазначає, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з якими знайомий та яких незаконно переправляв через державний кордон України, та інших, які слідчим та судом ще не допитані, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, а також враховуючи, що допитані у кримінальному провадженні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , надали покази, які викривають незаконні дії ОСОБА_5 , останній, зможе вступати у поза процесуальні відносини із зазначеними свідками, і тим самим схиляти й до зміни даних слідству показань. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Крім цього, будучи на волі, ОСОБА_5 й надалі матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, враховуючи обізнаність останнього про шляхи та методи, а також, сторона обвинувачення вважає, що наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на вищезазначене орган досудового розслідування вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та запобігти вказаним ризикам.

А тому на підставі вищенаведеного слідчий просить клопотання задовольнити та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відносиься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а інші більш м"які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, зазначивши, що підозра є необгрунтованою, а зазначені в клопотанні ризики, є надуманими і прокурором в судовому засіданні взагалі не доведені. Зазначила, що з часу події, яка мала місце 11.07.2024 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з"являвся на всі виклики слідчих, жодних дій спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином не вчиняв. Просила слідчого суддю врахувати, що ОСОБА_5 виключно позитивно характеризується за місцем проживання, ні, до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався. А тому просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати відносно нього більш м"який запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити ОСОБА_5 мінімальний розмір застави.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника та заперечив проти задоволення клопотання. Просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки інкримінованого злочину не вчиняв, немає наміру будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, на всі виклики слідчого з"являється. Зазначив, що дій зазначених у повідомленні про підозру не вчиняв, оскільки з особами які зазначені у клопотанні також намагався перетнути кордон, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення. Свідки ж дали покази неправдиві , оскільки їм пообіцяли , що не мобілізують. Однак, наразі зазначені свідки мобілізовані та проходять службу у ЗСУ, а тому якщо їх викличуть на допит до суду, нададуть правдиві покази. Додав, що в показах свідків сумнівним є також те , що гроші я мав отримати згодом після успішного перетину свідками кордону від невідомих мені осіб.

Вивчивши клопотання та надані сторонами кримінального провадження матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Зокрема, згідно з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати повідомлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Що стосується ризиків, то такими у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду у разі визнання його винним.

Разом із тим, щодо інших ризиків передбачених ст. 177 КПК України, про наявність яких зазначає слідчий в клопотанні, а прокурор в судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що існування таких ризиків матеріалами клопотання та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Як убачається з характеристики виконавчого комітету Воловецької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області від 15.07.2024 року № 1005, ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно. Працьовитий, доброзичливий, ввічливий, із сусідами підтримує доброзичливі стосунки, до адміністративної відповідальності адміністративною комісією сільської ради не притягався, письмових скарг від мешканців селища Воловець в селищну раду на нього не надходило.

При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.

Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя доходить висновку, що сама підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання ним процесуальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання відносно нього найбільш суворої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя враховує, що за період часу, що пройшов з часу вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з 11.07.2024 року, ОСОБА_5 з"являвся на всі виклики слідчого, що підтвердив прокурор у судовому засіданні.

Даних про вчинення ОСОБА_5 дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя доходить переконання, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, який на думку слідчого судді забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в заявленому клопотанні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Канора Воловецького району Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - запобіжний захід у виді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу слідчого, прокурора або суду - цілодобово.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 29 вересня 2024 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання ;

-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1