Провадження № 1-кс/686/6669/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0001051,

встановив:

07.08.2024 року старший слідчий ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про накладення арешту на належний підозрюваному ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «SKODA SUPERB», VIN: НОМЕР_1 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

В обґрунтування поданого клопотання слідчий, окрім іншого, також зазначає, що «досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст.ст.11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Окрім цього, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_5 повинен був поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст.ст.42, 68 Конституції України, згідно з якими, кожен, у тому числі ОСОБА_5 , зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, а також ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якою, військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Так, ОСОБА_5 , будучи старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішив незаконно збагатитися, шляхом вимагання та отримання неправомірної вигоди від військово-зобов`язаної особи, за здійснення ним впливу на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позитивного прийняття рішення по виготовленню військово-облікових документів, оновлення даних та постановки на військовий облік, а також членів ВЛК, з метою позитивного прийняття рішення про проходження військовозобов`язаними особами ВЛК, без їх фактичної присутності у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою реалізації задуманого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 31.07.2024 ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, вирішив висунути незаконну вимогу ОСОБА_6 у передачі йому неправомірної вимоги, задля позитивного вирішення питання по виготовленню військово-облікових документів, оновлення даних та постановки на військовий облік, а також проходження ВЛК, без фактичної присутності ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою реалізації свого наміру, цього ж дня, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік супермаркету «Сільпо», що по АДРЕСА_1 , під час зустрічі з військовозобов`язаним ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що останньому на виконання вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993?р. (в редакції від 14 квітня 2024 року), необхідно оновити військово-облікові дані та отримати військово-облікові документи, пояснив ОСОБА_6 , що позитивно вирішити питання по виготовленню військово-облікових документів, оновлення військово-облікових даних та постановки на військовий облік, а також проходження ВЛК, без фактичної присутності ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , можуть посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яких він може здійснити вплив, при умові передачі йому неправомірної вигоди. В подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, висунув ОСОБА_6 вимогу у передачі йому неправомірної вигоди, в розмірі 1000 доларів США, за здійснення ним впливу на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позитивного прийняття рішення про виготовлення військово-облікових документів, оновлення даних та постановки на військовий облік, а також проходження ВЛК, без фактичної присутності ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усвідомлюючи, що у разі не надання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 не зможе виконати вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21 жовтня 1993?р. (в редакції від 14 квітня 2024 року), щодо оновлення військово-облікових даних та отримання військово-облікових документів, вимушено погодився на його протиправні вимоги. Після цього, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 про необхідність надання неправомірної вигоди в найкоротший термін. Надалі, 05.08.2024, близько 13:55 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні автомобіля марки «Volkswagen CC», д.н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований неподалік кав`ярні «Veranda», по вул.Львівське шосе, 61, в м.Хмельницькому, передав ОСОБА_5 неправомірну вигоду, в розмірі 40000 гривень, за здійснення ним впливу на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо позитивного прийняття рішення про виготовлення військово-облікових документів, оновлення даних та постановки на військовий облік, а також проходження ВЛК, без фактичної присутності ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після чого, дії ОСОБА_5 викрито працівниками правоохоронних органів на місці події.

05.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано, в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

06.08.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Так, встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна.

Відповідно до інформації з Державної реєстраційної картки транспортного засобу, власником автомобіля марки «SKODA SUPERB» д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 , 2006 року випуску, є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на вказаний транспортний засіб, що належить підозрюваному.»

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте у його клопотанні міститься прохання про розгляд справи за його відсутності, просить клопотання задовольнити.

Власник майна, у відповідності до ч.2 ст.172 КПК України, про розгляд клопотання не повідомлявся.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Положеннями ч.5 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

На підставі ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001051 від 01.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

05.08.2024 р. ОСОБА_5 був затриманий, в порядку ст.208 КПК України, фактичний час затримання - 13 год. 58 хв. 05.08.2024 р.

06.08.2024 р. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

Дана підозра є обґрунтованою, адже на її підтвердження представлено: протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 05.08.2024 р.; витяг з наказу №165 від 03.06.2024 р.; протокол затримання ОСОБА_5 від 05.08.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання, беззаперечних доказів того, що ОСОБА_5 не причетний до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено.

З наданих матеріалів (довідка НАІС) вбачається, що ОСОБА_5 (згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ), дійсно належить автомобіль марки та моделі «SKODA SUPERB», VIN: НОМЕР_1 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , на який просить накласти арешт слідчий.

Зважаючи на те, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки додано докази, що вказаний автомобіль належать ОСОБА_5 , останній набув статусу підозрюваного, оскільки 06.08.2024 р. його було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, та санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, тому, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання відчуження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. А тому, клопотання слідчого, в частині накладення арешту на майно, є обґрунтованим.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження, станом на час прийняття рішення, вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням ч.4 ст.173 КПК України, відповідно до якої, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладення арешту, з тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження, на належний підозрюваному ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «SKODA SUPERB», VIN: НОМЕР_1 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , проте із залишенням правомочності користування означеним майном. У даному випадку застосування заборони користування транспортним засобом, не є виправданою та буде надмірним втручанням у права та інтереси власника майна.

На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження. Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження майна та може призвести до його передачі, відчуження або до настання інших наслідків, які, в подальшому, ускладнять досягнення мети кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Накласти арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження та розпорядження, на належний підозрюваному ОСОБА_5 автомобіль марки та моделі «SKODA SUPERB», VIN: НОМЕР_1 , 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя