ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/6100/24 (1-кс/644/959/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/924/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

представника заявника - адвоката ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заявника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001203 від 02.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001203 від 02.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, - а саме автомобіль «Chery Tiggo 2», номер кузова НОМЕР_1 , оранжевого кольору, 2018 року випуску.

На зазначену ухвалу слідчого судді ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та накласти арешт на автомобіль «Chery Tiggo 2», номер кузова НОМЕР_1 , оранжевого кольору, 2018 року випуску.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 посилався на те, що цей автомобіль був у його власності та у 2019 році був викрадений. Після відкриття кримінального провадження цей автомобіль був оголошений у розшук та було встановлено місце його знаходження та нового власника. Також вказував, що не вважає теперішнього власника його автомобіля добросовісним набувачем, оскільки цей автомобіль був викрадений у нього. Також в апеляційній скарзі зазначено, що за нетривалий проміжок часу його автомобіль перебував у власності декількох осіб, що, на його думку, свідчить про існуючу злочинну схему з метою приховування його автомобіля. Поряд з цим вказував, що в матеріалах провадження є відомості, що його автомобіль був проданий його дружиною, однак його дружина на той час не була власником цього автомобіля, а тому не мала повноважень на його продаж.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відомості судових повідомлень, які надіслані на електронну пошту Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова, причин неявки суду не повідомив.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник заявника адвокат ОСОБА_6 повідомив, що ОСОБА_8 повідомлений про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги, однак у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання, просив розглядати його апеляційну скаргу без участі ОСОБА_8 .

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора та заявника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи представника заявника - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 та просив її задовольнити, а також пояснення власника майна ОСОБА_9 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала себе добросовісним набувачем, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що 25.07.2024 року ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт автомобіля у кримінальному провадженні № 0001203 від 02.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України. Заявник в клопотанні зазначав, що він був власником автомобіля. Цей автомобіль у 2019 році був викрадений з автомобільної стоянки, що розташована у АДРЕСА_1 . У провадженні СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001203 за ч.1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, розпочатого за заявою ОСОБА_8 . Під час здійснення досудового розслідування було встановлено місце знаходження викраденого автомобіля, що належав ОСОБА_8 та була встановлена фізична особа, що на даний час володіє автомобілем - ОСОБА_10 . Оскільки місце знаходження викраденого автомобіля було встановлено, транспортний засіб був знятий з розшуку. Наприкінці лютого 2024 року ОСОБА_8 звернувся до слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 із клопотанням про накладення арешту на викрадений автомобіль. Постановою від 01.03.2024 року слідчим було відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого на тій підставі, що ОСОБА_10 , є добросовісним набувачем автомобіля. ОСОБА_10 був четвертим покупцем за дуже короткий термін, таким чином слідчий, на думку заявника, не обгрунтовано визнає факт добросовісного набуття ОСОБА_10 викраденого майна, адже суттєвих обставин придбання ОСОБА_10 транспортного засобу не було встановлено слідчим. Тобто, ОСОБА_10 міг бути одним із осіб, які були задіянні в процесі викрадення та незаконного перепродажу викраденого автомобіля. У ході досудового розслідування справи ОСОБА_10 був допитаний в якості свідка і слідчий зробив висновок, що дана фізична особа є добросовісним набувачем майна ОСОБА_8 . У зв`язку із тим, що автомобіль був знятий з розшуку, у його сьогоднішнього власника ОСОБА_10 , на думку заявника є можливості здійснити продаж транспортного засобу з ціллю уникнути обов`язку повернути викрадений автомобіль його першому законному власнику - ОСОБА_8 ; має можливість здійснити переоформлення транспортного засобу на іншого власника з подальшим приховуванням автомобілю. Відсутність арешту викраденого майна сприяє можливості подальшого продажу автомобіля.

Постановляючи рішення, про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 , слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що у цьому кримінальному провадженні жодній особі підозра не пред`явлена. Будь які ознаки, щодо недобросовісності громадянина ОСОБА_10 , як встановленого власника автомобіля, тобто набувача автомобіля в ході досудового розслідування не встановлені. Також вказував, що за листом заступника керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_12 від 04.06.2024, заявнику ОСОБА_8 повідомлялося, що автомобіль був відчужений ОСОБА_13 (колишньою дружиною позивача). Вказував, що автомобіль не визнавався речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відомості клопотання ОСОБА_8 про арешт майна свідчать про існування підстав для його задоволення.

Зокрема, в своєму клопотанні, яке було датоване 23.07.2024 року він зазначав, що на той час власником автомобіля є ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом про те, хто є власником автомобіля на час проведення апеляційного розгляду.

Відповідно до відомостей повідомлення заступника начальника РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях вбачається, що з 13.01.2024 року власником автомобіля є ОСОБА_7 .

Такі відомості свідчать про те, що за час перебування клопотання у суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції відомості про власника автомобіля змінилися, що вочевидь свідчить про слушність доводів ОСОБА_8 про те, що відсутність арешту на майно сприяє можливість подальшого продажу автомобіля.

Поряд з цим з відомостей цього повідомлення також вбачається, що з 12.06.2018 року по 09.07.2020 року власником автомобіля «Chery Tiggo 2», 2018 року випуску був ОСОБА_8 .

Такі відомості вочевидь свідчать про те, що у 2019 році власником цього автомобіля був ОСОБА_14 , а тому здійснити продаж цього автомобіля міг лише він, як його власник, що, поза розумним сумнівом, не узгоджується з відомостями, які зазначені у листі заступника керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_12 (арк. 4-5), з відомостей якого вбачається, що автомобіль «Chery Tiggo 2», 2018 року був проданий ОСОБА_15 , а на той час ОСОБА_8 та ОСОБА_15 перебували у шлюбі, отже автомобіль на той час був спільною сумісною власністю подружжя згідно ст. 368 Цивільного кодексу України.

Тобто такі відомості потребують перевірці саме в межах проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, з повідомлення вбачається, що

- з 09.07.2020 року по 09.07.2020 року власником автомобіля був ОСОБА_16 ;

- з 10.07.2020 року по 15.07.2020 року власником був ОСОБА_17 ;

- з 16.07.2020 року по 22.07.2020 року власником був ОСОБА_18 ;

- з 23.07.2020 року по 12.01.2024 року власником був ОСОБА_10 ;

- з 13.01.2024 року по теперішній час власником є ОСОБА_7 .

Такі відомості об`єктивно свідчать про те, що з 09.07.2020 року по 23.07.2020 року у цього автомобіля було 4 власника, а тому колегія суддів дійшла висновку про існування підстав для накладення арешту для унеможливлення відчуження цього автомобіля іншим особам, що в свою чергу може призвести до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна шляхом заборони його відчуження, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт автомобіля у цьому провадженні, що обумовлює його скасування та задоволення апеляційної скарги заявника.

Отже, колегія суддів на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, відповідає вимогам КПК України. Матеріали цього судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль, що обумовлює задоволення апеляційної скарги заявника та скасування ухвали слідчого судді суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 298-3 КПК України, у виняткових випадках речі і документи можуть бути повернуті володільцеві до розгляду провадження про кримінальний проступок по суті в суді.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про можливість передачі арештованого транспортного засобу та ключів до нього у цьому кримінальному провадженні на відповідальне зберігання власнику, заборонивши відчуження цього транспортного засобу.

Крім того, належить врахувати, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 404, 405, 407 ч.3 п.2, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 рокускасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання ОСОБА_8 про арешт автомобіля «Chery Tiggo 2», номер кузова НОМЕР_1 , оранжевого кольору, 2018 року випуску задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «Chery Tiggo 2», номер кузова НОМЕР_1 , оранжевого кольору, 2018 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_7 , заборонивши його відчуження або вчинення дій, пов`язаних зі знищенням або переробленням автомобіля, в межах строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України.

Автомобіль «Chery Tiggo 2», номер кузова НОМЕР_1 , оранжевого кольору, 2018 року випуску, передати ОСОБА_7 , на відповідальне зберігання, із забороною відчуження.

Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України щодо необхідності збереження арештованого майна.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-

Судді: