У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Казанка Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000721.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 листопада 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06.01.2025 р. включно, з визначенням застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 620 грн., за умови внесення якої покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу слідчого судді та зменшити підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає зміні з наступних підстав.

Захисник вважає, що визначаючи підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави, слідчий суддя не врахував майнового стану підозрюваного та обрав завідомо непомірний розмір застави. З урахуванням обставин справи, на думку захисника, застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів, здатна забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та буде найбільш домірним заходом.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000721, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що непрацюючий ОСОБА_8 , не маючи законних джерел прибутку, керуючись корисливим мотивом, і, переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану з таємним викраденням майна, а саме дизельного палива з тепловозів виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», з подальшою їх реалізацією третім особам.

Оцінивши особисті можливості щодо викрадення дизельного палива, можливих об`ємів викрадення, способів транспортування та збуту, ймовірності викриття його протиправної діяльності, розуміючи, що підготовка, скоєння даного злочину, а також досягнення злочинної мети можливі лише за допомогою інших осіб, кожна з яких буде виконувати лише свою конкретну функцію, ОСОБА_8 , розпочав дії з пошуку до вчинення злочину інших осіб. При цьому, перевагу надавав особам з близького оточення, з якими мав довірливі стосунки, обізнаними у елементарних правилах конспірації, а також розуміючи, що можливості самостійного транспортування та подальшої реалізації викраденого пального, він не має, залучив до виконання злочинного умислу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 .

В свою чергу ОСОБА_11 , перебуваючи на посаді машиніста у виробничому підрозділі служби локомотивного господарства локомотивне депо «Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», виконував обов`язки чергового оборотного депо «Долинська» виробничого підрозділу локомотивне депо «Знам`янка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Будучи обізнаним з нормативними актами, які регулюють порядок обліку та списання паливно-мастильних матеріалів, володіючи знаннями щодо технічних особливостей роботи тепловозів, на яких він раніше працював, в частині реального використання дизельного палива та бажаючи отримувати власну майнову вигоду, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_11 прийняв пропозицію та надав ОСОБА_8 добровільну згоду на участь у вчиненні злочину здійснення таємного викрадення дизельного палива з тепловозів виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Розуміючи, що крадіжка дизельного палива з тепловозів не можлива без участі та відома машиністів, реалізуючи спільний з ОСОБА_8 , злочинний умисел, ОСОБА_11 , залучив до вказаної злочинної діяльності машиністів тепловозів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_20 , які за грошову винагороду дали свою згоду на таємне викрадення дизельного палива.

При цьому, під час реалізації спільного злочинного наміру, ОСОБА_11 , помічники машиністів та машиністи попередньо розрахували, що з одного тепловозу можливо викрасти приблизно 300-600 літрів дизельного пального та, в подальшому, приховати вказану нестачу, шляхом внесення неправдивих відомостей до маршруту машиніста та журналу технічного стану локомотивів.

ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , була відведена роль, яка полягала у транспортуванні порожніх ємностей до місця вчинення кримінального правопорушення, слідкування за навколишньою обстановкою з метою виявлення випадкової появи сторонніх осіб поблизу місця крадіжки дизельного палива або місця перебування наповнених дизельним паливом ємностей та оперативного реагування на них, перенесення наповнених дизельним паливом ємностей до місця знаходження транспортного засобу, транспортування дизельного палива до місця зберігання з подальшою реалізацією третім особам.

09.09.2024 р. в період часу 02.20 год. по 02.55 год., ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та помічник машиніста ОСОБА_20 , перебуваючи в оборотному депо «Долинська» виробничого підрозділу локомотивне депо «Знам`янка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», яке розташоване в АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим умислом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, під`єднали шланг до паливної системи тепловоза паливної системи тепловозу ЧМЭ3 2051 виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» 550 літрів дизельного палива на загальну суму 22 550 грн., в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, та в подальшому розпорядились викраденим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» за власним розсудом, спричинивши збитки на вказану суму.

27.09.2024 р. в період часу з 19.05 год. по 19.37 год. ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , машиніст ОСОБА_14 , перебуваючи в оборотному депо «Долинська» виробничого підрозділу локомотивне депо «Знам`янка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», розташованої в. АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим умислом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь наявного та встановленого обладнання в тепловозах, порушивши цілісність замкненої та опломбованої паливної системи тепловозів, тобто проникнення до вказаної системи, таємно викрали шляхом зливання з паливної системи тепловозів 2ТЕ10УТ виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» 550 літрів дизельного палива на загальну суму 11 480 грн., в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, та в подальшому розпорядилися викраденим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» за власним розсудом, спричинивши збитки на вказану суму.

07.11.2024 р. в період часу 22.20 год. по 02.40 год., ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , та машиніст ОСОБА_21 , перебуваючи в оборотному депо «Долинська» виробничого підрозділу локомотивне депо «Знам`янка» служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», яке розташоване в. АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим умислом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, під`єднали шланг до паливної системи тепловозу ЧМЭ3 - 2051 виробничого підрозділу служби локомотивного господарства локомотивне депо «Миколаїв» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та шляхом зливання таємно викрали 200 літрів дизельного палива на загальну суму 8 400 грн., в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, та в подальшому розпорядились викраденим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» за власним розсудом, спричинивши збитки на вказану суму.

Отже, в період часу з 03.09.2024 р. по 07.11.2024 р. в результаті вказаних злочинних дій АТ «Українська залізниця» спричинено майнової шкоди на загальну суму 210 940 грн.

Дії ОСОБА_5 , кваліфіковані органом досудового розслідування, за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

08.11.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1 000 000 грн. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер та кількість епізодів ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням даних про особу підозрюваного, його ролі в інкримінованому кримінальному правопорушенні та завданої майнової шкоди, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації електронно-транспортних комунікаційних мереж від 15.10.2024 р. та від 17.10.2024 р., про хід і результати візуального спостереження за особою, його поведінкою або тих, з ким він контактує у публічно доступних місцях від 15.10.2024 р., обшуку автомобіля марки ИЖ2715 реєстраційний номер НОМЕР_1 , огляду тепловозу ЧМЄ3-2051 та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що свідчить про можливість вчинення підозрюваним дій направлених на переховування від слідства або суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків або інших підозрюваних у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення вчиненого за попередньою змовою з іншими особами, а також обізнаний про можливих свідків подій, тобто перебуваючи на волі, може незаконно впливати, як на свідків, так і на інших підозрюваних, з метою зміни їх показань.

Зважаючи на кількість епізодів злочинної діяльності, обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який є умисним, корисливим злочином, вчиненим в умовах воєнного стану, з урахуванням того, що останній офіційно не працює, а відтак може продовжити вчинення кримінального правопорушення.

Отже, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання Та

ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Стосовно доводів захисника про визначення слідчим суддею завідомо непомірного для підозрюваного розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину застава визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, слідчий суддя, врахувавши дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , обставини та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, кількість епізодів можливо вчиненого умисного корисливого злочину та його наслідки, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, дійшов правильного висновку про необхідність визначення застави у розмірі, що перевищує передбачені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розміри, а саме у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, оскільки рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про зменшення підозрюваному ОСОБА_5 визначеного розміру застави, апеляційний суд не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 з визначенням застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499 620 грн. залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3