Справа № 682/1177/24
Провадження № 1-кп/682/95/2024
У Х В А Л А

06 серпня 2024 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Нетішинського відділу Шепетівської

окружної прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000489 від 18.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження № 0000489 від 18.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні 06.08.2024 р прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті своєму чоловіку ОСОБА_7 і її винуватість доведена дослідженими доказами. Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому діянні не визнала. На стадії досудового розслідування обвинуваченій був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений Славутським міськрайонним судом до 18.08.2024 р включно. Завершити судовий розгляд кримінального провадження до 18.08.2024 р не представляється можливим у зв`язку з призначенням судом додаткової судово-медичної експертизи. Проте на час судового розгляду продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: з метою уникнення відповідальності за скоєне, розуміючи тяжкість можливого покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, обвинувачена може покинути місце постійного проживання та не буде виконувати покладені на неї процесуальні обов`язки щодо явки до суду та повідомлення про зміну місця проживання чи перебування і таким чином ухилитись від суду; враховуючи, що потерпілим та свідками у кримінальному провадженні є близькі родичі обвинуваченої, вона зможе незаконно впливати на них з метою примусити змінити показання на її користь або іншим чином перешкоджатиме судовому провадженню. Тому, враховуючи тяжкість та характер скоєного, те, що більш м`які запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти вказаним ризикам, просить продовжити термін дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 заперечують проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просять застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в тому числі з носінням електронного браслета, так як потерпілий іта свідки вже допитані судом і немає підстав вважати, що обвинувачена зможе на них впливати з метою змінити показання, у неї наявні міцні соціальні зв`язки і є потреба у здійсненні догляду за сином, який потребує такого стороннього догляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011; абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Згідно із ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Таким чином право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.

Отже, обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити їй за вказаний злочин, є одним з факторів, який враховує суд при обранні запобіжного заходу.

На підставі викладеного, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: в умовах воєнного стану, усвідомлюючи тяжкість покарання за санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, обвинувачена може змінити місце проживання та перебування, не повідомивши про це суд, або ухилитись від явки в судові засідання без поважних причин чи ухилитись від відбування майбутнього покарання, зможе впливати на свого сина, який визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні, чи на свідків, які є її близькими родичами, з метою змінити свої показання на її користь як у разі можливого їх повторного допиту місцевим судом чи судом апеляційної або касаційної інстанції, або перешкоджатиме кримінальному провадженню і судовому розгляду іншим чином, а також оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні особливо тяжкого злочину, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченої, а також враховуючи принципи справедливості, рівності та пропорційності з метою забезпечення справедливого балансу інтересів особи та суспільства, суд знаходить за необхідне клопотання прокурора задовольнити, так як на думку суду більш м`які запобіжні засоби не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні і такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів. Підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або для застосування запропонованого стороною захисту запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслету не вбачається.

Керуючись ст.ст. 331, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 на 60 днів - до 03 жовтня 2024 року включно.

Копію ухвали направити Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена обвинуваченою ОСОБА_6 протягом семи днів з дня отримання копії її повного тексту до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд .

Головуючий суддя ОСОБА_1