Справа № 522/9364/24
Провадження по справі № 1-кс/522/6082/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 листопада 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження № 0000280 від 27.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2024 до чергової частини відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вжиття заходів правового характеру до невстановлених осіб, які 28.03.2024 шахрайським шляхом, заволоділи правом власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_5 , яка померла в квітні 2022 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 повідомила про те, що з вересня 2022 року, вона зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , орендували квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Орендували вказану квартиру на підставі усної домовленості у ОСОБА_7 , який є давнім знайомим ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_7 , зазначена квартира належала ОСОБА_5 , 1940 року народження, яка померла в 2022 році.

Наприкінці квітня 2024 року, ОСОБА_7 , став вимагати від ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 , з`їхати з вищевказаної квартири, на ґрунті чого між останніми стався конфлікт, так як ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , не могли знайти швидко інше житло.

Пізніше, а саме 23.05.2024 року до вищевказаної квартири прибула жінка, яка представилась як ОСОБА_8 , яка повідомила, що вона являється донькою померлої власниці квартири ОСОБА_5 та пред`явила документи, в яких зазначено що вона вступила в спадщину та тепер дана квартира належить їй.

25.07.2024, на підставі ухвали слідчого судді, проведено тимчасовий доступ у приватного нотаріуса ОСОБА_9 , до спадкової справи № 32/2023 на квартиру АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши документи отримані в ході тимчасового доступу, з спадкової справи № 32/2023, встановлено, що ОСОБА_5 , набула право власності в 2019 році на квартиру загальною площею 28,7 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (номер інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 189747035).

Також в матеріалах спадкової справи наявне свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 від 12.05.2022 року, згідно відомостей якого остання померла в БЕРЕЗНІ 2022 року (день смерті не зазначено).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 , яке наявне в спадковій справі № 32/2023 зазначено, що спадкоємицею всього майна ОСОБА_5 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , про що було зареєстровано відповідні відомості нотаріусом ОСОБА_9 , в Спадковому реєстрі (Витяг № 76396076 від 28.03.2024).

Крім того, у спадковій справі № 32/2023 наявний заповіт датований 11.09.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповідає все своє майно, яке буде їй належати на день смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та наявна заява ОСОБА_11 , про те, що остання після смерті ОСОБА_5 , не прийняла спадщину, та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину дочці спадкодавиці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказана заява начебто складена та посвідчена радником з консульських питань Посольства України в республіці Молдова 08.12.2023 року.

В ході досудового слідства встановлено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та допитано її в якості потерпілої по даному кримінальному провадженні 22.10.2024, яка надала свідчення про те, що дійсно вона була знайома з ОСОБА_5 , мешкала з нею по сусідству, допомагала їй по домашнім справам, та дійсно ОСОБА_5 заповіла їй все своє майно. Остання також повідомила, що їй не було відомо про смерть ОСОБА_5 , так як остання наприкінці 2019 року змінила місце мешкання, про що не повідомила ОСОБА_11 .

При наданні для огляду ОСОБА_11 , заяви про те, що остання після смерті ОСОБА_5 не прийняла спадщину, та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину дочці спадкодавиці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , зазначила, що вказаний документ бачить перший раз, та підпис на ньому не її а виконаний іншою особою.

З метою перевірки вказаної інформації, органом досудового слідства скеровано запит від 19.10.2024 до посольства України в Республіці Молдова, яке розташоване в м. Кишинів, та отримано відповідь 22.10.2024 в якій зазначено що заява ОСОБА_11 , про те, що вона після смерті ОСОБА_5 , не прийняла спадщину, та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину дочці спадкодавиці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , посольством не оформлювалась.

Крім того, органом досудового слідства встановлено, що ОСОБА_5 , померла 10.04.2022 року, про що зареєстровані відділенням поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області відповідні відомості до ЄРДР за № 0000195 від 10.04.2022 року, за ч. 1 ст. 115 КК України, з додатковою відміткою природня смерть.

Тобто, аналізуючи документи з спадкової справи № 32/2023 вилучені у приватного нотаріуса ОСОБА_9 , в яких зазначено, що ОСОБА_5 , померла в березні 2022 року, а насправді померла 10.04.2022 року, та враховуючи відповідь з Посольства України в Республіці Молдова, про те, що заява ОСОБА_11 , в посольстві не оформлялась, встановлено, що зазначені документи сфальсифіковані, з метою заволодіння шахрайським шляхом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з невстановленими особами правом власниці на квартиру АДРЕСА_1 , яка повинна була перейти у власність ОСОБА_11 .

Таким чином, враховуючи що квартира АДРЕСА_1 , є майном яке вважається знаряддям злочину, з метою запобігання збереження речового доказу, запобігання його відчуження третім особам, та відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_11 завданої в наслідок кримінального правопорушення, орган досудового слідства вважає за необхідне накласти на вказану квартиру арешт.

Згідно відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно №400249219 від 22.10.2024 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101 зареєстровано 16.09.2024 року на підставі договору купівлі-продажу № 1464 від 16.09.2024 посвідченого нотаріусом ОСОБА_12 , за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотанні майно.

Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання в повному обсязі, окрім цього надавши суду копію постанови про визнання речового доказу.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який власником зазначеного об`єкту, в судове засідання не зявився, будучи належним чином сповіщеним про день, час та місце розгляду клопотання, про що свідчить рапорт слідчого СВ ВпН№1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , корінець про отримання повістки, на якому міститься особистий підпис ОСОБА_13 .

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши слідчого, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1)Правова підстава для арешту майна.

2)Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

3)Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4)Наслідки арешту майна для підозрюваного та/або інших осіб.

Правова підстава для арешту майна.

Завданням арешту майна є збереження нерухомого майна як речового доказу у кримінальному провадженні. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ відділення поліції № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000280 від 27.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вказане кримінальне провадження було відкрите на підставі заяви ОСОБА_4 від 27.05.2024, згідно якої остання просить вжити заходів до невстановлених осіб, які 28.03.2024 шахрайським шляхом, заволодівши правом власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку належало ОСОБА_5 , яка є померлою з 10.04.2022 року.

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні в якості речового доказу (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна в якості речового доказу, у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що нерухоме майно має значення для доказування під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні.

Оскільки зазначений в клопотанні об`єкт нерухомості відповідаює критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна.

Згідно постанови слідчого СВ відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 25.10.2024, квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом в рамках кримінального провадження № 0000280 від 27.05.2024.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчої судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна.

На цьому етапі слідчий суддя оцінює лише обставини, що стосуються арешту майна та які мають значення для прийняття рішення стосовно накладення чи не накладення такого арешту (визначені вище). Слідчий просить накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є збереження речового доказу, запобігання його відчуження третім особам, та відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_11 завданої в наслідок кримінального правопорушення.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до відчуження передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Враховуючи те, що зазначений в клопотанні об`єкт нерухомого майна визнаний речовим доказом, а незастосування арешту вказаного майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, може привести до його переоформлення, відчуження або настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, арешт майна є достатнім для збереження в якості речових доказів, слідчий суддя вважає, що таке втручання є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, оскільки втручання у право власності пов`язано із здійсненням кримінального провадження щодо вчинення злочину, пов`язане з заволодінням майном шляхом підроблених документів, а тому таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності із дотриманням справедливого балансу між суспільним інтересом та захистом права власності особи, при цьому враховуючи, що досягнення мети даного кримінального провадження неможливо у інший спосіб, окрім як застосуванням такого заходу забезпечення як арешт майна.

При цьому належить обмежити права власності лише в частині відчуження майна, а також вчинення будь-яких реєстраційних дій, з метою запобігання його зміни чи знищенню, оскільки право розпорядження майном - це можливість його власника визначати долю такого майна, що зокрема полягає в можливості зміни фізичної сутності майна аж до його повного знищення або шляхом відмови від права на майно, а право відчуження полягає у можливості переходу прав власності від однієї особи до іншої.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ще будуть перевірятись обставини, документи, які були підставою для оформлення права власності на зазначений об`єкт нерухомості, будуть призначенні відповідні експертні дослідження на достовірність вказаних документів.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про достатність належного обґрунтування поданого клопотання слідчого та необхідності накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Також, враховуючи те, що існує ризик відчуження, передачі, перетворення, переоформлення права власності майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону відчуження, з метою запобігання вищевказаних ризиків.

Керуючись ст.ст. 9, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка на праві власності належить ОСОБА_13 , з метою запобігання збереження речового доказу, запобігання його відчуження третім особам, та відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_11 завданої в наслідок кримінального правопорушення.

Заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, нотаріусам, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, поділу, зміни адресами, інших даних щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 18.11.2024 року о 10:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_15