Номер провадження: 11-кп/813/1963/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000290, внесеному до ЄРДР 29.02.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, із середньою-спеціальною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.10.2018 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 11.05.2019 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк на 3 роки 2 місяці, 16.03.2023 звільнений по відбуттю строку покарання;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_8 майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме, з 01.03.2024 року.

До набрання вироком законної сили залишено в силі застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком також вирішено питання щодо арешту майна, долі речових доказів, та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що діючи в умовах воєнного стану, 28.02.2024 року, приблизно о 19:26 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , помітивши раніше невідому йому жінку ОСОБА_10 , яка проходила по вказаній вулиці у вечірній час доби, зрозумівши, що ОСОБА_10 є особою похилого віку та не зможе чинити опір, в зв?язку з чим у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном шляхом застосування насильства та заподіяння останній тяжких тілесних ушкоджень.

З метою реалізації зазначеного умислу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, вчинив готування до нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи (розбою) 28.02.2024 року, приблизно о 19:28 годині, знаходячись по АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів взяв камінь, за допомогою якого вирішив подолати опір потерпілої ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_8 тримаючи в руці камінь, маючи на меті заволодіння майном ОСОБА_10 , шляхом подолання її волі до опору, з метою приховування своїх злочинних дій, користуючись вечірнім часом доби та відсутністю поблизу інших осіб на вулиці, підійшов позаду ОСОБА_10 та наніс їй один удар каменем по голові, від якого потерпіла упала на асфальтне покриття та втратила свідомість, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку легкого ступеня, перелому основи черепа - перелом потиличної кістки з переходом на великий потиличний отвір, забійної рани потиличної ділянки зліва, які за критерієм небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої злочині дії, ОСОБА_8 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_10 , яка знаходилась без свідомості, заволодів її майном, а саме: мобільним телефоном «Самсунг А31» чорного кольору, IMEIl - НОМЕР_1 , IMEI2 - НОМЕР_2 , вартістю 2500 гривень, з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 , яка для потерпілої матеріальної цінності не має, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2500 гривень, після чого ОСОБА_8 разом з викраденими майном залишив місця вчинення злочину.

Таким чином, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступне:

- суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не зазначив формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

На підставі наведеного, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі, водночас, захисник та обвинувачений не заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд не сформулював обвинувачення стосовно ОСОБА_8 , яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинуваченого винним.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000290, внесеному до ЄРДР 29.02.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 4 статті 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, визначену органом досудового слідства, а не встановлену судом за результатами судового розгляду, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано районним судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК україни та прийняти за його результатами законне і обгрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. 2, 7 КПК України.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати продовженим.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, який ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000290, внесеному до ЄРДР 29.02.2024 року, відносно ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні 0000290, внесеному до ЄРДР 29.02.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 05.01.2025 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4