Справа № 308/887/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого у кримінальному провадженні №0000015 старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене процесуальним керівником прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_7 за погодженням з процесуальним керівником прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи вказане клопотання слідчий зазначає, що 14 січня 2023 року, близько 16 години 45 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , разом з пасажиром переднього пасажирського сидіння, дружиною - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався у денний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ на ділянці автодороги державного значення Н-09 сполученням «Мукачево-Рогати-Львів», яка має по одній смузі руху у кожному напрямку зі сторони м.Мукачево у напрямку м. Іршава, де під час руху на відстані 720 м. від повороту до с.Мідяниця Берегівського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.2; 1.5; 2.3 «б»; 11.2; 11.3 Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року.

ОСОБА_4 , будучи самовпевненим та самонадійним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху, внаслідок чого втратив керованість свого автомобіля і як наслідок допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автопоїздом в складі сідельного тягача марки «Volvo» моделі «FH42T» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричепа марки «Роїкоп» моделі «NW-192» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Golf» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , колишня мешканка АДРЕСА_1 , згідно судово-медичного висновку отримала тілесні ушкодження у виді, саден шкірних покровів чола справа, крила носа справа та скроневої виличної та біля вушної ділянок справа, забійно-рваної рани м`яких тканин правої гомілки в нижній третині по задньо-внутрішній поверхні, тотального субархноїдального крововиливу конвекситальної та базальної поверхні півкуль з забоєм головного мозку, закритого перелому кісток склепіння та основи черепа, розриву атланто-окципітального зчленування з розривом спинного мозку, закритих переломів тіл ключиць зліва та справа, закритих переломів ребер зліва з 1 по 9 по середньо- ключичній лінії та справа з 1 по 12 по лопаточній лінії, розриву легенів, відкритого перелому кісток правої гомілки в нижній третині, закритого перелому кісток лівої гомілки в нижній третині.

Враховуючи локалізацію, характер і механізм виникнення всіх встановлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_8 виникли від дії тупого предмету, які виникнули в пасажира переднього сидіння легкового автомобіля від удару та стиснення виступаючими частинами салону автомобіля, в момент зіткнення з перешкодою (іншим транспортним засобом), при цьому контакт з травмуючими чинниками відбувся майже одночасно.

Тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми представленої переломом кісток черепа та тотальним субархноїдальним крововиливом, розриву атланто-окципітального зчленування з розривом спинного мозку, розрив легень, є небезпечні для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби» від 17.01.1995 слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

21 лютого 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, свою вину визнав повністю та щиросердечно розкаявся у вчиненому ДТП.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: оглядом місця події та схеми до нього від 14.01.2023, допитом свідка ОСОБА_9 , протоколом проведення слідчого експериментом, висновками судових експертиз та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

У клопотанні слідчий зазначає, що на даний час є необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню вказаних ризиків, слідчий просить слідчого суддю застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав , просив суд його задовольнити з підтав викладених у клопотанні.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, зокрема зазначив, що він працює кожен четвертий день, робота для нього важлива.

У судовому засіданні захисник заперечив проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, просив суд застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, доводи підозрюваного, захисника, потерпілого, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.194 КК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Витягом з кримінального провадження №0000015 від 15.01.2023 року, підтверджено, що органом досудового розслідування ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

22.02.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення за викладених в клопотанні обставин. Кримінальне правопорушення передбачене за ч.2 ст. 286 відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_4 про підозру, копія якої 22 лютого 2023 року, йому вручена. Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів , що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

У даному випадку, слідчий суддя, враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який: має зареєстроване місце проживання, одружений, є особою пенсійного віку, раніше не судимий , а відтак має стійкі соціальні зв`язки і застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не є виправданим, а відтак вважає за необхідне, застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання.

Окрім того, слідчим та прокурором не наведено доводів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, про який клопочуть слідчий та прокурор, для запобігання встановленому слідчим суддею ризиків.

Слідчий суддя зазначає, що тяжкість діяння, та існування ризиків не свідчать про те, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 він не виконуватиме покладені на нього процесуальні обовязки.

Однак, стороною обвинувачення не наведено обґрунтовану неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та застави.

За таких обставин, слідчий суддя , врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, думку потерпілого з приводу клопотання прокурора, прийшов до висновків про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та про можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, такі висновки ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах.

При цьому, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, тяжкістю покарання, яке йому загрожує - згідно санкції статті Кримінального кодексу України, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Додані до клопотання докази підтверджують існування ризику можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення ним кримінальної відповідальності; незаконного впливу ОСОБА_4 на свідка, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, тяжкістю покарання, яке йому загрожує - згідно санкції статті Кримінального кодексу України, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож слідчий суддя приходить до висновку про доцільність обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

При обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого у кримінальному провадженні №0000015 старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управляння Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_7 , погоджене Процесуальним керівником прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ? запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання із покладенням обовязків, передбачених ст.194 КПК України, зокрема:

1.прибувати до суду на першу вимогу;

2.не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

3.повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки визначенні даною ухвалою суду, покладаються на підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ст.194 КПК України на строк не більше двох місяців.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Вручити підозрюваному ОСОБА_4 під розпис копію даної ухвали.

Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , що в разі невиконання ним покладених, згідно ухвали слідчого судді обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 27.02.2023 року о 13 годині 30 хвилині.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1