У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2024 року м. Ужгород
Обґрунтовуючи клопотання зазначає про те , що 03.06.2024 року слідчим проведено обшук неподалік будинку № 62 м. Мукачево, де виявлено та вилучено транспортний засіб марки «BMW 32», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, який на праві власності належить ОСОБА_3 .
21.06.2024 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області задоволено клопотанням прокурора та накладено арешт на вказаний автомобіль.
При цьому зазначає, що прокурором у клопотанні констатується той факт, що нібито вилучений транспортний засіб «BMW 32», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, який на праві власності належить ОСОБА_3 є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення і зберіг на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані під час розслідування кримінального провадження.
В той самий час, прокурором на підтвердження вказаного твердження, не надається будь-який підтверджуючий документ, щодо причетності вказаного транспортного засобу до інкримінованого особі, яка притягується в даному провадженні до кримінальної відповідальності. Крім цього, не конкретизовано, яке відношення до розслідуваного кримінального правопорушення має власник вказаного транспортного засобу гр. ОСОБА_3 , яка у свою чергу жодним чином навіть не згадується у жодних проведених слідчих гласних та негласних діях.
Як стверджує у клопотанні адвокат ОСОБА_4 , констатування того факту, що даний автомобіль перебував у користуванні особи, якій пред`явлено підозру, є хибним та направленим на викривлення фактичних обставин направлених виключно на створення уяви необхідності накладення арешту на майно сторонньої особи, оскільки підозрюваний, не користувався даним автомобілем на постійній основі, якщо це і відбувалося то у рідкісних випадках, і лише з дозволу законного володільця, але не більше ніж декілька днів на місяць.
Захисник вважає, що вилучення при проведенні обшуку транспортного засобу «BMW 32», д.н.з. НОМЕР_1 , є незаконним, оскільки такий не має жодного зв`язку, з розслідуваним кримінальним правопорушенням, проведення обшуку для мети виявлення і арешту майна, що є неприпустимим.
Адвокат ОСОБА_4 у поданому клопотанні також звертає увагу суду про відсутність достатніх підстав вважати, що вилучений транспортний засіб підлягатиме конфіскації у разі призначенням покарання, оскільки суд в рамках розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, може його і не призначати.
В той же час, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки не надано доказів, того що майно, на яке просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину, що розслідується у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Крім того, вказаний транспортний засіб марки «BMW 32», д.н.з. НОМЕР_2 , зберігається на штраф майданчику районного управління поліції, який знаходиться на відкритому просторі, через що на даний автомобіль впливають різні природні явища, які спричиняють пошкодження у вигляді корозійного стану, що завдає власнику значного збитку.
Автомобіль марки «BMW 32», д.н.з. НОМЕР_2 , являється єдиним джерелом пересування ОСОБА_3 , а у зв`язку з його вилученням та накладанням арешту, остання не може пересуватись в населеному пункті, по місцю проживання, а саме сходити за продуктами харчування та придбавати ліки, оскільки як магазин так і аптека знаходяться на значній відстані від місця проживання, що унеможливлює останню пішки подолати вказаний відрізок шляху, без транспортного засобу.
На даний момент, органом досудового розслідування проведено усі необхідні судові експертизи, а тому відпала необхідність в утриманні даного транспортного засобу.
Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, просив таке задовольнити з підстав та мотивів наведених у ньому.
Власник майна ОСОБА_3 у судовому засіданні також підтримала клопотання, просила задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Таким чином, слідчим суддею не можуть бути прийняті до уваги доводи адвоката ОСОБА_4 про відсутність доказів, що вилучене майно не є речовим доказом, оскільки під час вирішення питання про накладення арешту, належними та допустимими доказами було встановлено, що таке відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Під час розгляду клопотання про арешт иайна, слідчим суддею був встановлений факт користування вказаним автомобілем підозрюваним ОСОБА_5 в період вчинення ним кримінальних правопорушень, у зв`язку з цим, даний автомобіль міг зберегти на собі сліди злочину чи містити інші відомості, які мають важливе значення для доказування у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що власником вищевказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль, як на підставу накладення арешту на такий слідчий суддя зважав на ту обставину, що автомобіль є речовим доказом у даному кримінальному провадженні і такий захід як арешт майна дасть можливість проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих дій у даному кримінальному провадженні та судових експертиз.
При цьому, як стверджує заявник, з автомобілем були проведені всі необхідні слідчі дії та експертизи.
У свою чергу прокурор, у судове засідання не з`явився та не надав жодних заперечень на вказані доводи клопотання.
Враховуючи зазначене ище , слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 167, 174, 309 КПК України, -
Клопотання задовольнити частково.
У решті вимог клопотання відмовити.
Попередити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачену ст. 388 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 30.07.2024 року о 10 год. 10 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1