печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0000501 від 07.03.2024 - прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000501 від 07.03.2024 - прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити. Розгляд справи просив здійснювати без виклику власників майна.

Зважаючи на позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000501 від 07.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 310 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує наступне.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території Брусилівського району, Житомирської області тривалий час діє організована група осіб, які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану відомого всім учасникам групи, а саме: незаконного вирощування посівів конопель (канабіс) на території закинутих домоволодінь, з метою його подальшого збуту наркозалежним особам та розподілом отриманого прибутку між учасниками групи.

Так, у відповідності до матеріалів кримінального провадження та матеріалів отриманих за результатами виконання доручення співробітниками Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення причетні ряд осіб, серед яких: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 який є організатором злочинної групи та за власні грошові кошти закупив насіння рослин роду коноплі «Канабіс» різних видів та на даний час підібрав осіб, які об`єднані єдиним планом з розподілом функцій учасників групи для участі в реалізації злочинного умислу, щодо посіву вказаних наркотичних засобів в Брусилівському районі Житомирської області з подальшим його збутом наркозалежним особам та розподілом отриманого прибутку між учасниками групи. Крім того, ОСОБА_4 особисто приймає активну участь на всіх етапах незаконного посіву, вирощування, догляду, збору, фасування та реалізації вже готового наркотичного засобу «Канабіс».

Також, в ході розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй злочинній діяльності користується автомобілем марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить останньому.

25.07.2024 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва в автомобілі марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено: посвідчення добровольця територіальної оборони на ім`я ОСОБА_5 , серія НОМЕР_4 , автомобіль марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, свідоцтво про реєстрацію права власності вказаного автомобіля НОМЕР_5 та комплект ключів від нього.

Прокурор зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься достатньо даних, які свідчать, що виявлені посвідчення добровольця територіальної оборони на ім`я ОСОБА_5 , серія НОМЕР_4 , автомобіль марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, свідоцтво про реєстрацію права власності вказаного автомобіля НОМЕР_5 та комплект ключів від нього, відповідають вимогам ст. 98 КПК України, а тому 25.07.2024 постановою слідчого визнано речовим доказом.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Прокурором наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 107, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 25.07.2024 в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в автомобілі марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, а саме: посвідчення добровольця територіальної оборони на ім`я ОСОБА_5 , серія НОМЕР_4 , автомобіль марки та моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код НОМЕР_2 , чорного кольору, 2011 року випуску, свідоцтво про реєстрацію права власності вказаного автомобіля НОМЕР_5 та комплект ключів від нього, із забороною користування та розпоряджання вказаним майном з метою збереження речових доказів.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1