Справа № 588/186/22
Провадження № 1-кс/588/327/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Тростянець

Слідчий суддя Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника скарги ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо не задоволення клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 24.09.2024 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 із вказаною скаргою, яку мотивував тим, що слідчим СВ ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_5 проводиться досудове слідство по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України стосовно його підзахисного.

19.09.2024 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка обґрунтовується висновками проведених автотехнічних експертиз по справі.

Ну думку заявника скарги, вказані висновки експертиз ґрунтуються виключно на суб`єктивних показаннях наданих особами, які не усвідомлюють значення фактично кожного точного математичного показника, керуються приблизними орієнтирами і не підтверджені об`єктивними даними. Також, слідчі експерименти проведено без участі водія ОСОБА_3 , без встановлення об`єктивних даних, зокрема видимості перешкоди з робочого місця водія в існуючих на той час погодних умовах та з застосуванням конкретного транспортного засобу, який має свої особливості, у якого потрібно виміряти видимість світла фар та видимість перешкоди.

Стороною захисту заявлено письмове клопотання від 19.09.2024 року про проведення слідчого експерименту, в ході якого необхідно обов`язково задіяти на місці події автомобілі учасники ДТП та пішоходів в подібному одязі і встановити реальну і об`єктивну видимість з робочого місця водія перешкоди для руху у вигляді переміщення пішоходів, який рухався по проїзній частині автодороги на неосвітленому відрізку автодороги, в погодних умовах, що існувати на час ДТП, при зустрічному роз`їзді з зустрічним автомобілем та режимом освітлення, яке може вказати водій ОСОБА_3 . Після подання письмового клопотання слідчому про проведення вказаного слідчого експерименту, а він є фактично різновидом показань, які має право давати підозрюваний і який не може бути обмежений в цьому праві на підставі ст. 42 КПК України, слідчим ОСОБА_5 постановою від 20.09.2024 року безпідставно і незаконно відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Посилаючись на вказані обставини, захисник просить суд зобов`язати слідчого групи слідчих слідчого відділення ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області, в провадженні яких знаходиться кримінальне провадження за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_3 провести на місці ДТП слідчий експеримент, в ході якого обов`язково задіяти на місці події автомобілі учасники ДТП та пішоходів в подібному одязі і встановити реальну і об`єктивну видимість з робочого місця водія перешкоди для руху у вигляді переміщення пішоходів, який рухався по проїзній частині автодороги на неосвітленому відрізку автодороги, в погодних умовах, що існувати на час ДТП, при зустрічному роз`їзді з зустрічним.

У судовому засіданні заявник скарги ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали та просили задовольнити. Також захисник зазначив, що в автомобіля, яким керував ОСОБА_3 піднята задня вісь та замінені лампи головного світла, тому змінився кут видимості світлового пучка.

Старший слідчий СВ Відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти скарги та пояснив, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні були проведені слідчі експерименти, але ОСОБА_3 відмовився брати участь у їх проведенні. Обставини видимості дороги встановлені. Автомобіль ОСОБА_3 має пошкодження фар та лобового скла, тому саме з цим автомобілем не можливо провести слідчий експеримент. Вважає, що клопотання заявлено з метою затягування досудового розслідування.

Заслухавши пояснення заявника скарги та його представника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті в 24 КПК України, якою законодавцем кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

З матеріалів, доданих до скарги, вбачається, що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2022 за № 0000023 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 19.09.2024 захисником підозрюваного ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного та захисника, в ході якого просив обов`язково задіяти на місці події автомобіль учасник ДТП та статиста і встановити об`єктивну видимість з робочого місця водія перешкоди для руху у вигляді переміщення пішохода, та при наявності на зустрічній смузі автодороги зустрічного транспортного засобу з ввімкненим світлом фар та при відповідних умовах засніженості (а.с. 3).

Постановою старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_5 від 29.09.2024 було відмовлено у задоволені вказаного клопотання про проведення слідчого експерименту. Мотивуючи вказану постанову слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування, зокрема за результатами проведених слідчих експериментів за участі свідків від 03.02.2023 та від 29.08.2024 отримано вихідні дані для призначення та проведення судової автотехнічної експертизи, яка визначила наявність в діях ОСОБА_3 порушення вимог Правил дорожнього руху, яке перебуває у причинному зв`язку з ДТП та її наслідками. Допитаний ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_4 надав покази, які не в повній мірі відповідають дійсності та зазначив, що до моменту наїзду взагалі не спостерігав пішоходів на час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно сам механізм наближення та контактування транспортного засобу з пішоходами зі слів ОСОБА_3 не може бути об`єктивно дослідженим. Таким чином, проведення слідчого експерименту на місці події за участю підозрюваного ОСОБА_3 не забезпечить повноту, всебічність та об`єктивність досудового розслідування, а буде мати на меті спотворення доказів зібраних досудовим розслідуванням, та перекручування об`єктивних даних щодо механізму виникнення та розвитку дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 4-5 ).

Надаючи оцінку наявності фактичних та правових підстав для прийняття слідчим рішення про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту, слідчий суддя виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно ч. 3 ст. 93 КПК України ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Розглядаючи скаргу на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання, слідчий суддя має перевірити законність та обґрунтованість прийняття такого рішення слідчим, прокурором.

При розгляді скарги слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року по справі «Савіцький проти України», відповідно до п. 99 якого вбачається, що положення ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі вести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних осіб. Органи державної влади повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події. Крім того, ст. 34 вищевказаної Конвенції визначає позитивні обов`язки, що вимагають від державних органів забезпечувати всі необхідні заходи уможливлення належного та ефективного розгляду заяв.

Слідчий суддя вважає, що зміст оскаржуваної постанови слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України та вона розглянута в порядку передбаченому ст. 220 КПК України і є вмотивованою та обґрунтованою.

Також слідчий суддя погоджується з аргументами викладеними слідчим у постанові про відмову в задоволенні клопотання, зокрема про недоцільність проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_3 , оскільки згідно протоколу допиту підозрюваного від 19.09.2024 ОСОБА_3 надав покази про те, що він не бачив до моменту ДТП пішоходів, відтак не зможе надати пояснення про обставини, які передували її виникненню. Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що світло головних фар було стандартним, заводським, що не узгоджується з доводами його захисника про те, що в автомобілі замінені лампи головного світла. Отже виникають сумніви у правдивості обставин на які посилається сторона захисту.

Відповідно до частини 1 статті 36 КПК, яка кореспондується з частиною 5 статті 40 КПК, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого.

Таким чином, КПК не передбачає обов`язку органу досудового розслідування вчиняти абсолютно всі процесуальні дії, які зініціюються іншими учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, неможливими, або передчасними чи взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Тому орган досудового розслідування в залежності від фактичних обставин провадження, самостійно, за внутрішнім переконанням, визначає які саме процесуальні дії та коли належить здійснити для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у певному кримінальному провадженні, та відмовляє в задоволенні відповідних клопотань у разі відсутності належного обґрунтування необхідності їх проведення.

Також слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що положеннями ст. 220 КПК України покладено обов`язок на прокурора чи слідчого розглянути подане клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій. Разом з тим, вирішення питання щодо задоволення такого клопотання відноситься до дискреційних повноважень прокурора чи слідчого втручання в яку забороняється. Клопотання підлягає задоволенню лише за наявності відповідних підстав.

Відтак, слідчий суддя не може втручатися у дискреційні повноваження слідчого та відповідно не може зобов`язувати слідчого проводити слідчий експеримент.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст. 2, 3, 24, 40, 42, 220, 303, 306, 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо не задоволення клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 27 вересня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1