ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/159/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000031 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2024 року, якою накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13.08.2024 року накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме на мобільний телефон синього кольору moto e7 power IMEI: 1) НОМЕР_1 ; 2) НОМЕР_2 , з сім картою водафон, яка має номер НОМЕР_3 , шляхом заборони користування та розпорядження вказаним майном.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 13.08.2024 року та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на мобільний телефон moto e7 power.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді про арешт майна не містить відомостей про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК, та мотивів прийнятого рішення щодо доведеності слідчим необхідності арешту і наявності таких ризиків, у зв`язку з чим прийняте слідчим суддею рішення про арешт майна прямо суперечить вимогам ч. 11 ст. 170 та ч. 1 ст. 173 КПК.

Клопотання слідчого не містить обґрунтування наявності ризиків передбачених ч.1 ст. 170 КПК та посилань на докази існування таких ризиків, до клопотання жодних доказів наявності таких обставин не додано, що свідчить про формальний підхід слідчого до оформлення матеріалів клопотання та формальний розгляд слідчим суддею цього клопотання.

Вказує на помилковість висновку слідчого судді про те, що мобільний телефон є речовим доказом і що мобільний телефон не є тимчасово вилученим майном, оскільки він вилучений під час обшуку 20.05.2024 на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на відшукування, в тому числі, мобільних телефонів.

Узагальнення, на яке послався слідчий суддя, не є нормативним актом чи правовою позицією Верховного Суду, а ч. 7 ст. 236 КПК лише визначає статус певного майна вилученого під час обшуку, як тимчасово вилученого майна.

З посиланням на ч.1 ст. 167, ч. 2 ст. 168 КПК України вказує, що поняття тимчасово вилученого майна включає в себе позбавлення особи права володіння майном у будь-якому порядку без виключень. Під час обшуку може здійснюватися тимчасове вилучення майна.

Також зазначає, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна вилученого 20.05.2024 під час обшуку лише 07.08.2024, тобто з суттєвим пропуском строку встановленого ч. 5 ст. 171 КПК (на 77 днів), у зв`язку з чим мобільний телефон на який накладено арешт в силу закону на час розгляду клопотання не мав статусу тимчасово вилученого майна, оскільки повинен був повернутий власнику та підстави для його арешту, як тимчасово вилученого майна, на час розгляду клопотання були відсутні.

Позиції учасників судового розгляду.

ОСОБА_6 повідомлена про дату і час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилася, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавала. Подала 02.09.2024 року до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі. Вказала, що заявлені в апеляційній скарзі вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Заяву про відкладення судового засідання не подавала.

Прокурор ОСОБА_7 направила заяву про проведення апеляційного розгляду за її відсутності.

Неявка учасників судового провадження відповідно до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України, ч.1 ст. 172 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1,2,3 ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК , арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів провадження 07.08.2024 року слідчий подав клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 16.05.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000031від 25.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Метою накладення арешту на вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 майно, слідчий визначив його збереження як речового доказу та запобігання можливості його приховування, псування, відчуження, тощо, та запобігання унеможливлення проведення відповідних судових експертиз, оскільки вказаний мобільний телефон має істотне значення для кримінального провадження так як містить інформацію на підтвердження факту попередньої змови при розтраті бюджетних коштів.

Просив накласти арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме на мобільний телефон синього кольору moto e7 power IMEI: 1) НОМЕР_1 ; 2) НОМЕР_2 , з сім картою водафон, яка має номер НОМЕР_3 відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК вказане майно залишити в розпорядженні органу досудового розслідування на час проведення досудового розслідування та в розпорядженні суду на час судового розгляду.

Вбачається , що ухвалою слідчого судді від 16.05.2024 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000031 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою : АДРЕСА_1 з метою відшукання та вилучення перелічених в ухвалі документів, мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, лазерних накопичувачів інформації та ін.

Із протоколу обшуку від 20.05.2024 року вбачається, що в ході обшуку 20.05.2024 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_1 ОСОБА_6 видала працівникам поліції предмет вказаний в ухвалі, а саме мобільний телефон moto e7 power IMEI: 1) НОМЕР_1 ; 2) НОМЕР_2 , який вилучений з метою зняття інформації та поміщено до сейф пакету .

Тобто в ході обшуку вилучено речі та предмети , зокрема зазначений мобільний телефон дозвіл на відшукання та вилучення яких було надано вказаною вище ухвалою слідчого судді від 16.05.2024 року.

Вбачається, що постановою слідчого від 01.08.2024 року вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнаний речовим доказом з посиланням на те, що він містить інформацію та інші відомості , які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину.

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, як видно, дійшов висновку, що вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 майно , а саме мобільний телефон мобільний телефон синього кольору moto e7 power IMEI: 1) НОМЕР_1 ; 2) НОМЕР_2 , з сім картою водафон, яка має номер НОМЕР_3 , відповідає критеріям речових доказів, і що накладення арешту на це майно є необхідним з метою збереження речового доказу, оскільки існує ризик можливості його знищення , псування, приховування, відчуження, та задля всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді, який належним чином вмотивований та ґрунтується на приписах ст.98, ст.170 КПК України .

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям речових доказів , слід визнати непереконливими.

Посилання апелянта на те, що вилучений мобільний телефон не може бути речовим доказом, оскільки у цьому кримінальному провадженні розслідуються факти витрачання бюджетних коштів посадовими особами Чорнобаївської сільської військової адміністрації, а мобільний телефон в якому на думку слідчого наявне листування між двома ФОП, яке не має жодного відношення до розслідуваних злочинів, колегія суддів відхиляє.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України .

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке ухвалою слідчого судді, що оскаржується, накладено арешт, відповідає ознакам речового доказу, колегією суддів ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .

Відповідно до положень ч. 1ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч. 3 ст. 170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність достатніх підстав вважати, що вилучений в ході обшуку мобільний телефон відповідає критеріям речових доказів, оскільки є вірогідним, що у мобільному телефоні наявна інформація, яка з високим ступенем ймовірності містить відомості, що мають значення для цього кримінального провадження.

Доводи апелянта щодо невідповідності вилученого майна критеріям речових доказів, виходячи зі стандарту доведення «достатні підстави», не знайшли свого підтвердження.

Під час здійснення досудового розслідування шляхом проведення певних слідчих дій і проводиться перевірка та повне і об`єктивне встановлення всіх обставин кримінального провадження, передбачені ст. 91 КПК , які підлягають доказуванню, в т.ч. встановлюється коло осіб, причетних до вчинення злочину.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження існують реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту та повернення майна згідно положень ст. 174 КПК України , тобто власник майна має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про зняття арешту з майна чи зняття обмеження щодо користування арештованим майном, обґрунтовуючи таке клопотання тим, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження потреба відпала .

Не можна визнати підставою для скасування ухвали слідчого судді від 13.08.2024 року і доводи апеляційної скарги про те, що клопотання слідчого подано без дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Нормами ч. 5 ст. 171 КПК передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Тобто зазначені норми кримінального процесуального закону регулюють питання накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході обшуку.

За приписами ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як видно з матеріалів провадження в ході обшуку 20.05.2024 року за місцем проживання ОСОБА_6 було вилучене майно - мобільний телефон, дозвіл на вилучення якого надано слідчим суддею в ухвалі від 16.05.2024 року.

Отже вилучене в ході обшуку майно, дозвіл на відшукання та вилучення якого прямо надано в ухвалі слідчого судді від 16.05.2024 року про дозвіл на проведення обшуку не наділяє його статусом тимчасово вилученого майна, на що слушно послався слідчий суддя .

Тому посилання апеляційної скарги про те, що слідчим клопотання про накладення арешту на мобільний телефон , вилучений в ході обшуку з метою забезпечення його збереження як речового доказу як на речовий доказ може бути подано лише у строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України , слід визнати помилковими.

Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к.

Доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні слідчого не вказано мету накладення арешту на майно та не наведено ризиків втрати такого майна не ґрунтується на матеріалах провадження.

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді з підстав зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає, а тому у задоволенні апеляційних вимог адвоката ОСОБА_6 належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 422, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2024 року, якою накладено арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4