ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/3379/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2018/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи не від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 у кримінальному провадженні за №0000647 від 19.02.2019 року, № 0001074 від 08.12.2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 4 ст. 296 , ч.1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 06.10.2024 року, включно, без права внесення застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді обвинуваченийОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на її оскарження, оскільки не був присутнім під час її оголошення та повний текст не отримував. Ухвалу суду просить скасувати та змінити йому запобіжний захід на такий, який не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням за ст.263 КК України, знаходиться під вартою з 2018 року по 2019 рік, після чого була внесена застава та він був звільнений з-під варти. 31.01.2023 його знов взяли під варту за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 КК України, але обвинувального акту не надали та не ознайомили з матеріалами справи. Разом з тим, поштою, 16.05.2024 року він отримав від прокурора листи без печатки затвердження прокурора, в котрих вказані адреса та телефони потерпілих, що на його думку свідчить про те, що це навмисно, щоб звинувачувати його у впливі на потерпілих та свідків, хоча прізвища потерпілих йому невідомі..

Зазначає, що не є судимою особою в силу ст. 89 КК України, мешкає з неповнолітнім сином 2010 р.н. та матір`ю пенсійного віку, яка потребує піклування. Також зазначив, що має постійне місце проживання, два місця роботи, де працював до затримання, - в інтернет магазині та водієм. Його стан здоров`я погіршують наявність таких хвороб, як гепатит С, хвороба щитоподібної залози, хребетної грижі, про що він постійно заявляє в суді першої інстанції.

Посилається на те що судом не береться до уваги його позитивна характеристика та соціальні зв`язки. Справа розглядається більше п`яти років, за цей час від органів слідства та суду ніколи не переховувався, за цей час в суді в його присутності нікого не допитували, він завжди з`являвся за першою вимогою. Справа за обвинуваченням за ст.296 КК України розглядається більше року, без вручення йому обвинувального акту. На його прохання допитати потерпілого по цій справі суд не реагує.

У зв`язку з цим, просить обрати міру запобіжного заходу, не пов`язану с тримання під вартою, у виді домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомленим про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяв про неможливість розгляду справи за його відсутності, не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскількице відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження №0000647 від 19.02.2019 року, №0001074 від 08.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 4 ст. 296 , ч.1 ст. 263 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , посилаючись на те, що ризики, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не втратили актуальності і продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

На даний час існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки має можливість ознайомитись з матеріалами справи та встановити їх анкетні дані, в тому числі місця мешкання потерпілих та свідків. Також може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з відсутністю законних джерел отримання грошових коштів.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відмовляючи захиснику у зміні запобіжного заходу, суд вважав, що прокурором доведено наявність ризиків, які продовжують існувати на час розгляду вказаного клопотання, що полягають у можливості ухилення від суду, впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, тому суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого на даний час є неможливим, у зв`язку з чим, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним протиправних дій.

Суд вважав, що зазначені судом ризики не зменшились та не відпали, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, що характеризуються чисельними епізодами безпідставного пошкодження майна потерпілих, внаслідок пошкодження багатьох автомобільних шин ножем, вчиненими з особливою зухвалістю, в тому числі, проявляючи опір громадянам, які намагалися припинити його хуліганські дії. Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення,а також наявні відомості про особу обвинуваченого, відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не буде переховуватися від суду, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких він підозрюється, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, є ймовірність того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду.

Враховуючи велику кількість потерпілих та наявність свідків, ймовірна можливість незаконного впливу на них.

Обґрунтованість підозри підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, без визначення застави, погоджується і колегія суддів.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений щодо наявності постійного місця проживання, сина та матері, були враховані судом першої інстанції, проте, в даному випадку, ці обставини існували на час подій, які інкримінуються обвинуваченому і вони не стали стримуючим фактором для нього при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання обвинуваченого про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції задовольнити, поновивши вказаний строк, як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.ч.1,4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 06.10.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки і може свідчити про низький рівень організації судочинства суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4