Номер провадження: 11-кп/819/408/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 650/3435/24 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/3435/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24.07.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мошани Дондюшанського району, Молдова, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

продовжено строкзапобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.09.2024 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 від 15.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що ризик здійснення впливу на свідків відсутній. Також в клопотанні не наведено жодних фактів, які свідчили б про можливість у ОСОБА_8 перешкоджати судовому провадженню будь-яким чином.

Крім того, апелянт звертає увагу на те що ОСОБА_8 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, заміжня, має трьох дітей, постійно буде проживати за адресою: АДРЕСА_2 , разом з своєю донькою.

Наведене у сукупності свідчить про міцність соціальних зв`язків, необґрунтованість наявних ризиків, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про час розгляду справи шляхом надіслання повідомлень.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційному розгляді від неї до апеляційного суду не надходило, а тому її участь не є обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 не завершений, а отже суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, передбачені п.1,3,5 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, на сьогодні не зменшились і припинили існувати, обґрунтованість висунутого йому обвинувачення, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , суд виходив з того, що вона обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу та продовження його строку, що виправдовують тримання обвинуваченої під вартою, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти новий злочин, не зменшились.

При цьому суд зазначив, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, суд врахував реальну наявність ризиків, а також суспільну небезпечність інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Ці факти встановлені ухвалою суду при обранні заходів забезпечення у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , однак, дані ризики на сьогодні не припинили існувати та не зменшились.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Крім цього, колегія суддів врахував те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, проте сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків, не спростовує висновків суду щодо наявності вищенаведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та неможливості їм запобігти, шляхом застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, ці обставини існували і на момент скоєння злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченої.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 та неможливість застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Відповідно до положень ч.3 ст.199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість у обвинуваченої переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, місце проживання обвинуваченої ОСОБА_8 є територія Херсонської області, на якій на цей час ведуться активні бойові дії з підрозділами збройних сил держави-агресора, що унеможливлює здійснення контролю виконання нею іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обов`язків, що покладаються на обвинуваченого судом, згідно частини 5 статті 194 КПК України та свідчить про реальну можливість у обвинуваченої переховуватися від суду.

Також при вирішенні питання суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду.

Крім того, судом прийнято до уваги той факт, що з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк дії якого продовжено на сьогодні та Херсонська область є територією можливих бойових дій, тобто запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про запобіжний захід.

При цьому судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості її утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан її здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченою ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченої ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24.07.2024 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 21.09.2024 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4