Справа № 242/3663/19
провадження № 1-в/632/311/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року місто Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , представника ДУ «Первомайська виправна колонія (№117)» ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції подання Державної установи «Первомайська виправна колонія (№117)» про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого: 10 листопада 2017 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. ст. 75, 103, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки; 02 березня 2018 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. ст. 75, 103, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки; 01 лютого 2021 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 05 червня 2020 року по 10 червня 2020 року та з 08 вересня 2020 року по 31 січня 2021 року включно із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення, -

В С Т А Н О В И В:

До Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшло подання Державної установи «Первомайська виправна колонія (№117)» про звільнення засудженого ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_4 був засуджений 02 березня 2018 року Селидівським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. ст. 75, 103, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Первомайська виправна колонія (№117)» за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Також в поданні зазначено, що остаточне покарання за даним вироком призначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупності вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 березня 2018 року, та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон № 3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного та з урахуванням положень ст. ст. 5, 74 КК України Державна установа «Первомайська виправна колонія (№117)» просить звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 190 КК України.

Представник Державної установи «Первомайська виправна колонія (№117)» та засуджений ОСОБА_4 , подання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор вважає подання законним і обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Заслухавши прокурора, представника установи та засудженого, дослідивши матеріали подання та особової справи ОСОБА_4 , суд доходить таких висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1. пункту 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь - якого платника податку.

Згідно із вироком Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року ОСОБА_4 заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайства), яке було вчинене ним повторно 02 травня 2019 року.

При цьому внаслідок вчинення шахрайства ОСОБА_4 заволодів чужим майном на загальну суму 1054 гривні 79 коп.

У той же час сума, яка дорівнювала двом неоподатковуваним мінімумам доходів громадян на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення (02 травня 2019 року), становила 1921 гривня.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом України (ч. 3 ст. 3 КК України).

Положеннями ч. 2 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказана норма цілком узгоджується із положеннями ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Щодо зворотної дії змін до статей 185, 190, 191 КК України внаслідок набрання чинності Законом № 3886-IX Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначила наступне: «Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Частиною 2 ст. 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року завдав матеріальну шкоду потерпілому (викрав чуже майно) на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення кримінального правопорушення, тобто вчинене ним діяння, відповідно до положень Закону № 3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час, суд доходить висновку, що засуджений ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України, тобто про наявність підстав для задоволення подання.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, є кримінально-караним діянням, ОСОБА_4 слід вважати таким, що засуджений за вироком Селідівського міського суду Донецької області від 02 березня 2018 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. ст. 75,103,104 КК України та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Керуючись ст. ст. 5, 74 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання Державної установи «Первомайська виправна колонія (№117)» - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 02 березня 2018 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст. ст. 75, 103,104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя:ОСОБА_1