справа № 492/607/24
провадження № 1-кп/492/144/24
ВИРОК

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000173, внесеному 17 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

встановив:

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану продовжувався, у тому числі у відповідності до Указу Президента України від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 № 3564-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до п. 31 частини першої ст. 85 Конституції України та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Верховна Рада України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-ІХ затвердила Указ Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію».

В подальшому, відповідно до п. 31 частини першої ст. 85 Конституції України та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Верховна Рада України Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ затвердила Указ Президента України від 05.02.2024 № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Відповідно до положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, зазначені в утриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

01.03.2024 р. громадянин України ОСОБА_4 , у зв`язку з проведенням призиву громадян за мобілізацією у відповідності до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року за № 65/2022, при ІНФОРМАЦІЯ_2 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії, за результатами якої визнаний за станом здоров`я придатним до військової служби.

У той же день, приблизно об 11:00 годині, військовозобов`язаному ОСОБА_4 на виконання вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 вручено повістку, про необхідність явки 04.03.2024 р. о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність в разі не прибуття за повісткою у зазначений час за вказаною адресою.

У подальшому, 04.03.2024 р. о 09:00 годині, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом спрямованим на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, з мотивів уникнення негативних наслідків проходження військової служби для себе, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, маючи можливість прибути до вказаного РТЦК та СП, без поважних причин, не маючи законних підстав для отримання відстрочки від призову за мобілізацією, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, не прибувши у встановлений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та в подальшому не повідомив про причини своєї неявки, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543 від 21.10.1993 року та вимоги Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-ІХ.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, за правовою кваліфікацією: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, не піддавши сумніву фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він не бажає бути призваним на військову службу і відмовляється прибувати до РТЦК та СП, його рішення свідоме.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою винну у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному, касаційному порядках, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, наданими прокурором, та відомостей які характеризують особу обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 дав суду показання про те, що він пройшов медичний огляд, отримав повістку про необхідність явки 04.03.2024 р. о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 , попереджений про кримінальну відповідальність в разі не прибуття за повісткою у зазначений час за вказаною адресою. Однак він не бажає бути призваним на військову службу і відмовляється прибувати до РТЦК та СП, його рішення свідоме.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:

-карткою обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 від 01.03.2024 р. з якої вбачається, що останній придатний до військової служби;

-довідкою пр. № 6 від 01.03.2024 р. військово-лікарської комісії, з якої вбачається, що ОСОБА_4 придатний до військової служби;

-поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані під час мобілізації до А 1890;

-попередженням про адміністративну та кримінальну відповідальність ОСОБА_4 від 01.03.2024 р.;

-розпискою про отримання повістки 01.03.2024 р. ОСОБА_4 , про що свідчить його особистий підпис;

-повісткою № 551;

фото обвинуваченого з повісткою.

Сукупність наведених і вивчених судом доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується на момент вчинення, за ст. 336 КК України, відповідно до статті 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання,позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, а також те, що обвинувачений не є депутатом, на наркологічному обліку та на психіатричному обліку в КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради не перебуває; раніше не судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують, обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом встановлено не було.

Згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі можливе.

Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

В даному випадку не може бути врахована така обставина як щире каяття обвинуваченого лише з підстав визнання останнім своєї вини у вчиненні злочину, оскільки таке наявне тоді, коли каяття є дієвим і включає в себе активні дії. Як встановлено в ході розгляду справи, обвинувачений протягом судового розгляду не вживав жодних реальних і дієвих заходів для з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження служби. Крім того повідомив, що не бажає бути призваним на військову службу.

На підставі викладеного, судом не вбачається обставин щирого каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, враховуючи обставини, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення та обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе тільки лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до останнього покарання пов`язане з позбавленням волі. Суд з урахуванням встановлених обставин кримінального правопорушення не вбачає підстав для застосування положень як статті 69 КК України так і статті 75 КК України.

Разом з тим, хоча вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до нетяжкого злочину, однак з урахуванням того, що відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в частині 1 статті 1 та частині 2 статті 50 КК України.

Також, суд бере до уваги обставини підвищеної суспільної небезпечності вчиненого злочину, оскільки відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою.

Визначена ОСОБА_4 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що може стати наслідком неможливості боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Аналогічні висновки викладені у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 березня 2024 року у справі № 595/461/23, провадження № 51-7014км23, колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 листопада 2023 року справа № 641/1067/23,провадження № 51-5308 км 23.

Вирішуючи питання, про застосування запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи, дані про особу обвинуваченого та те, що при розгляді кримінального провадження обвинувачений виконував обов`язки передбачені нормами кримінально-процесуального законодавства, проте враховуючи ризики, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховуючи позицію обвинуваченого, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_4 найбільш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів, відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд вирішує питання про речові докази у справі згідно ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи, що речові докази, на які ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 25 березня 2024 року накладено арешт, підлягають залишенню при матеріалах кримінального провадження, на підставі ч. 4 ст. 174КПК України, суд дійшов висновку про скасування арешту на вищевказані речові докази.

Керуючись статтями 100, 349, 369-371, 373-375 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України та призначити йому покарання за статтею 336 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на строк не більше двох місяці, а саме до 24.11.2024 року, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики суду за першою вимогою на визначений час;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Речові докази: довідку пр. №6 від 01.03.2024 військово-лікарської комісії щодо придатності до військової служби ОСОБА_4 , 18.03.1983 на 1 арк. (оригінал); картка обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 для визначення придатності до військової служби на 1 арк. (оригінал); поіменний список військовозобов`язаних, які призвані під час мобілізації до А 1890 ОСОБА_4 на 1 арк. (оригінал); попередження про адміністративну та кримінальну відповідальність гр. ОСОБА_4 , щодо ухилення від призиву на військову службу на 1 арк. (оригінал); корінець розписки щодо отримання ОСОБА_4 повістки для подальшого відправлення до військової частини НОМЕР_1 , яку останній одержав 01.03.2024 на 1 арк. (оригінал), зберігати при матеріалах кримінального провадження, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 25 березня 2024 року, на вказані речові докази.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1