Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3978/24
Номер провадження 1-кп/711/402/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001607 від 10.05.2024, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Куп`янська, Харківської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001607 від 10.05.2024, стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 , аргументовано обвинувачується у вчиненні кримінального праворушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану. Стосовно ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.05.2024 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак, вищевказаний строк даного запобіжного заходу найближчим часом закінчується. Наразі існують ризики передбачені ст.177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Так, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, ОСОБА_5 вчинив злочин та перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно застосовувати вплив на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилення їх до дачі неправдивих показів, переслідуючи при цьому мету уникнення від кримінальної відповідальності та приховування можливих аналогічних фактів своєї злочинної діяльності. Стосовно переховування від правоохоронних органів та суду, то у зв`язку із вчиненням вказаного правопорушення та у зв`язку з тяжкістю покарання, якому може бути підданий обвинувачений, це може спонукати останнього до втечі. Окрім того, ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків та джерел доходу, що також може спонукати останнього до втечі чи вчинення правопорушень. Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то вказане обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за майнові злочини, знову вчинив правопорушення проти власності, із наявною не погашеною згідно ст.89 КК України судимістю та під час іспитового строку, крім того, ОСОБА_5 вчинив злочин під час воєнного стану. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, який на даний час продовжений. Беручи до уваги, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, і тому перебуваючи в статусі обвинуваченого може вчиняти тиск на свідків, потерпілого чи скоювати нові умисні злочини, переховуватися від органів поліції, суду, а також враховуючи відсутність офіційного працевлаштування та відсутність міцних сімейних та соціальних зв`язків, постійного місця проживання, враховуючи суспільно небезпечний характер діянь, з метою припинення злочинної діяльності та забезпечення його належної поведінки, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з ізоляцією особи від суспільства не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому просить суд продовжити стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян. У разі внесення застави покласти на обвинуваченого процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; докласти зусиль до пошуку роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора, щодо продовження строку запобіжного заходу стосовно його підзахисного заперечив. Вважає, що ризики наведені прокурором нічим не підтвердженні. Зокрема зауважив, що обвинувачений має постійне місце проживання, а саме зареєстрований, як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , там і проживає, потерпіла сторона не має претензій, майно повернуто, злочин вчинено без застосування насильства. Враховуючи викладене просить суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати стосовно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника та просив суд застосувати стосовно нього більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, суд вважаєприходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч.5 даної статті цього Кодексу, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 11.05.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб до 08.07.2024, з можливістю внесення застави у розмірі 20 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн. 00 коп.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04.07.2024 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб до 01.09.2024, з можливістю внесення застави у розмірі 20 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн. 00 коп.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, що наведений у клопотанні прокурора ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, продовжує існувати, однак із плином часу зменшився.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, відпав, оскільки представник потерпілого надав до суду заву, в якій висловив свою думку, щодо рошгляду кримінального провадження.

Ризики, передбачені п. п.4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Хоча ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжує існувати, але на думку суду на час розгляду ризики значно зменшилися, тому суд вважає недоцільним продовжувати тримання стосовно останнього під вартою і приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт.

Суд приймає до уваги рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Єлоєв проти України» згідно яких після сплину певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і суд зобов`язаний розглянути можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою. Тривалість тримання під вартою може бути виправдана за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. ч. 1, 2 ст.181 КПК України).

При зміні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту судом враховані обставини, в т.ч. особу обвинуваченого, ту обставину, що з огляду на тривалий час перебування ОСОБА_5 в СІЗО та те, що реалізація ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зменшилась, крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, одружений.

Крім того, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на нічний домашній арешт відносно обвинуваченого, суд враховує положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу, зокрема, - у виді нічного домашнього арешту.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ «Строган проти України», № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 p.

Крім того, в рішенні по справі «Осипенко проти України», №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Тобто, саме прокурором в процесі повинні бути надані такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.

Суд в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява № 16437/04) від 14.02.2008 р. зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно з постановою № 14 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

В той же час ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 не вказав на будь-які дії, вчиненні ним, які б свідчили про його наміри незаконно вплинути на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту здатний у повній мірі забезпечити дотримання обвинуваченим покладених на нього обов`язків на даній стадії кримінального провадження, є співмірним з існуючим ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Даний запобіжний захід сприятиме запобіганню спробам переховуватись від суду та є менш суворим ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.202 КПК України - у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий: 1) негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово; 2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Відповідно до ч.5 ст.202 КПК України - у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Враховуючи вимоги ч.ч.3, 5 ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з-під варти та зобов`язаний прибути до 20.00 год. місця свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178, 181, 194, 199, 202, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на нічний домашній арешт строком на 60 днів, до 06.10.2024 включно, заборонивши йому з 20 години до 06 години наступного дня залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язаний прибути до 20.00 год. до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не залишати з 20 години до 06 години наступного дня місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду (крім випадків необхідності прибуття в укриття, в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану);

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/чи роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками по справі;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1