Справа № 467/1375/23
Провадження № 1-кп/467/43/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Арбузинка кримінальне провадження № 0000020, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 лютого 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Мінжир Хинтчештського району Республіки Молдова, громадянки України, маючої середню спеціальну освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме в тому що: у лютому місяці 2022 року, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, направлений на заволодіння шляхом обману грошовими коштами, а саме: державними коштами, які нараховуються у вигляді державної допомоги внутрішньо переміщеним особам, шляхом подання недостовірних відомостей у «Заяві про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до вимог п. 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою КМУ № 332 від 20.03.2022 (далі Порядок) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204. При цьому, відповідно до п. 5 цього ж Порядку внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги.

Відповідно до п. 6 цього Порядку для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія, у якій зазначається відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, звідки перемістилася особа та адреса місця, куди перемістилася особа, та контактний номер телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, будучи обізнаною, щодо вказаних вимог Порядку та діючи всупереч цим вимогам, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, спрямований на протиправне, шляхом обману, з метою заволодіння грошовими коштами, а саме: державними коштами, які нараховуються у вигляді державної допомоги внутрішньо переміщеним особам, 22.04.2022 рокувласноручно заповнила та подала заяву про взяття її на облік внутрішньо переміщених осіб, під час заповнення якої внесла недостовірні дані щодо зміни адреси свого фактичного місця проживання/перебування, як ВПО, а саме АДРЕСА_1 , хоча фактично проживала на протязі не менше 10 років за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином отримавши статус ВПО.

Внаслідок того, що ОСОБА_4 подала в заяву про взяття на облік ВПО недостовірні відомості про зміну свого фактичного місця проживання /перебування, останній було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги ВПО, за лютий 2022 року, в розмірі 2000 гривень, якими остання розпорядилась на власний розсуд, чим державі в особі Управління соціального захисту населення Первомайської районної військової адміністрації завдано майнової шкоди на суму 2000 гривень.

В судовому засіданні захисник та обвинувачена прохали закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК Україниу зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченою діяння.

Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Представник потерпілого також не заперечувала закриття кримінального провадження.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Судом встановлено, що на час вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення ст. 51 КУпАП«Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ, статті 169 Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», у 2022 році станом на 1 січня був установлений прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 2481 грн.

За такого, у 2022 році станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченій діяння кримінальна відповідальність наставала за викрадення чужого майна шляхом шахрайства на суму, яка перевищувала 248,1 грн. (0,2 х (50% х 2481)).

Однак, станом на даний час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 року, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51) та дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом шахрайства настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Також відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За такого, оскільки Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і вчинені після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Крім того, згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 345/3522/18, «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і вчинені після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності. Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі. Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК».

Таким чином, внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За такого, у зв`язку з декриміналізацією станом на даний час передбачена кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна шляхом шахрайства у 2022 році на суму, яка перевищує 2481 грн.

Натомість, згідно з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням вартість майна, яким вона заволоділа шляхом шахрайства, станом на дату вчинення інкримінованого діяння становить менше 2481 грн. у 2022 році, внаслідок чого вчинене нею діяння на теперішній час не належить до кримінального правопорушення і тому не передбачає настання кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та обвинувачена згодна на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу, тому вказане є підставою для закриття кримінального провадження на цій підставі.

Цивільний позов по справі підлягає залишенню без розгляду.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час розгляду справи не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 284, 370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження № 0000020, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 лютого 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК Україниу зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази по справі: копії документів - заяви про надання допомоги від 22 квітня 2022 року, рішення від 26 квітня 2022 року про призначення допомоги ОСОБА_4 , довідки від 22 квітня 2022 року на ім`я ОСОБА_4 , паспорту ОСОБА_4 , що зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов управління соціального захисту населення Первомайської районної військової адміністрації до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 22000 грн. залишити без розгляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1