печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна з грошових коштів.

В обґрунтування вимог клопотання представник зазначає, що арешт накладено необгрунтовано.

У судовому засіданні представник клопотання підтримав, просив задовольнити клопотання в повному обсязі, зазначив, що зазначені грошові кошти, отримані як позика для лікування, власник майна підтримав думку представника.

Слідчий заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, зазначив, що досудове розслідування триває, а грошові кошти визнано речовими доказами.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000227 від 09.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за фактом зловживання службовим становищем службовими особами правоохоронних органів та органів державного контролю, у тому числі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, Державного агентства лісових ресурсів України та Державного агентства водних ресурсів України.

14.06.2023 був проведений обшук за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , та вилучено зазначені кошти.

14.06.2023 постановою слідчого вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/12027/24-к від 25.03.2024 накладено арешт на грошові кошти.

Судовим розглядом встановлено, що грошові кошти належать ОСОБА_4 на підставі договору позики грошових коштів в іноземній валюті від 01березня 2023 року та Договору про внесення змін до Договору позики грошових коштів в іноземній валюті від 15 квітня 2023 року, що підтверджується відповідними документами, з метою лікування та оформлення спадкового майна від чоловіка.

Так, слідчим у судовому засіданні зазначені обставини не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Разом з тим, слідчим не надано будь-які посилання на обставини, які б підтверджували, що арештоване майно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що арештоване майно, зокрема, грошові кошти, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання слідчим чи прокурором того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Аналогічний принцип відображено в актуальній правовій позиція ЄСПЛ у справі «Garayev v. Azerbaijan» від 02.02.2023, заява №30352/11, зокрема визначає, що оскільки утримання майна Заявника як доказу с заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід мас бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, слідчий у судовому засіданні зазначив, що арешт на зазначене майно накладено з метою збереження речових доказів.

Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Також, суд бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000227 від 09.02.2023.

Надані слідчому судді матеріали наразі не містять даних, які б давали підстави вважати, що грошові кошти, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані, внаслідок вчинення розслідуваного кримінального правопорушення.

Окрім цього, суд вважає, що подальший арешт майна, який є тимчасовим заходом забезпечення, не відповідатиме меті кримінального провадження та буде надмірним втручанням у права особи володіти своїм майном.

Таким чином суд, враховуючи, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті майна відпала, оскільки слідчим не надано жодних доказів, які б підтверджували, що зазначені грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом або отримані, внаслідок вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, осільки належать ОСОБА_4 , яка не має будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/12027/24-к від 25.03.2024 року на грошові кошти в загальній сумі 11000,00 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США у кількості 109 шт. та купюрами номіналом по 50 доларів США у кількості 2 шт.), 2000,00 Євро (купюрами номіналом по 100 Євро у кількості 10 шт. та купюрами номіналом по 50 Євро у кількості 20 шт.), а також заборону володіти, користуватися і розпоряджатися ними.

Зобов`язати уповноважену особу Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000227 від 09.02.2023 негайно повернути ОСОБА_4 (або її уповноваженому представнику) зазначені грошові кошти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1