У Х В А Л А

08.11.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

учасників кримінального провадження:

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області клопотання прокурора Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000015 від 11.06.2024, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сухоліси Київської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 11.06.2024, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що не змінилися та не зменшилися ризики, передбачені пп. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та судом при продовженні запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Потерпіла та її представник підтримали думку покурора.

Захисник та підозрюваний заперечували проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та посилались на необґрунтованість заявлених ризиків та недоведеність тієї обставини, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 додатково пояснив, що після затримання 14.06.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , працівники поліції (слідчий ОСОБА_8 , о/у СКП Білоцерківського РУП ОСОБА_9 , о/у СКП Білоцерківського РУП ОСОБА_10 , начальник відділення поліції на прізвище ОСОБА_11 , та інші) привезли його до лісу, де застосовували заходи фізичного впливу (електрострум) для зізнання у скоєнні злочину, спричинивши йому тілесні ушкодження.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2024 встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09.11.2024 включно без визначення розміру застави.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність даних, які свідчать, що ризики, передбачені пп.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження запобіжного заходу, не зменшилися.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

Необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів зумовлена наявністю ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно вливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років. Зазначена обставина свідчить про усвідомлення ОСОБА_4 можливості призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому з метою уникнення вказаних несприятливих для себе наслідків обвинувачений може змінювати місце проживання та уникати суду. Поряд із цим ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, а ті, що є, не стали перешкодою для вчинення злочину. Окрім цього, ОСОБА_4 непрацевлаштований, не має постійного джерела доходу, а також після скоєння злочину не повідомив правоохоронні органи та намагався уникнути кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ступінь ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд виходить з тих обставин, що ОСОБА_4 особисто знайомий зі свідками у даному кримінальному провадженні, оскільки вони є односельцями. Зазначені особи вказують на причетність ОСОБА_4 до скоєння кримінального правопорушення, відтак саме від них залежить благополуччя обвинуваченого. Бажання уникнути кримінальної відповідальності спонукатиме ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків, зокрема умовлянням, підкупом, переконанням, примушуванням із застосуванням фізичної сили або погроз, з метою викривлення фактичних обставин справи та створенням видимості його непричетності до скоєння злочину. Поряд із цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Крім того, надані свідками показання вказують на агресивну поведінку ОСОБА_4 . Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед підозрюваним, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії процесу.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_4 може скоїти інші кримінальні правопорушення, оскільки йому інкриміновано скоєння тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років, а також враховуючи відсутність будь-яких моральних принципів, по що свідчить характер та спосіб вчинення даного злочину, тому наявний ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, в тому числі щодо свідків даного злочину шляхом незаконного впливу на них з метою викривлення події злочину та реабілітації себе як злочинця. Указані обставини свідчать про реальну наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, закономірність поведінки ОСОБА_4 , схильність до вчинення злочинів із застосуванням насильства.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:

1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений непрацевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, раніше судимий.

3) за станом здоров`я: відсутні документально підтвердженні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Вказані обставини, на переконання суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим спроб перешкоджання відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. У зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

У зв`язку із доведенням підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст.194 КПК України, суд вважає доцільним продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, встановлений порядок дослідження доказів, стадію судового розгляду, суд вважає необхідним визначити строк дії запобіжного заходу в межах 60 днів з дня постановлення ухвали.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається, оскільки інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, вчинено із застосуванням насильства.

З урахуванням наведеного суд дійшов переконання, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Окрім цього, відповідно до ч.6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, надані в судовому засіданні, суд вважає за необхідне доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Києві провести дослідження фактів, викладених у поясненнях обвинуваченого ОСОБА_4 , наданих в судовому засіданні, щодо застосування до нього фізичного насильства з боку працівників Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, під час затримання 14.06.2024.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177-178, 182, 183, 197, 199, 331, 372, ч.2 ст.376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відкласти судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000015 від 11.06.2024, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на 10 годину 00 хвилин 17 грудня 2024 року.

Клопотання прокурора Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.01.2025 включно.

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Києві, провести дослідження фактів, викладених у поясненнях обвинуваченого ОСОБА_4 щодо застосування до нього фізичного насильства з боку працівників Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, під час затримання у рамках кримінального провадження № 0000015 від 11.06.2024 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, повідомити Білоцерківський міськрайонний суд Київської області про прийняте процесуальне рішення в розумні строки.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення в частині продовження запобіжного заходу.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження та направити для виконання начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Києві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

В іншій частині ухвала, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, винесене за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Повний текст ухвали оголошено 13.11.2024 о 08:30.

Суддя: ОСОБА_1