Справа № 583/4917/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 р. м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представниці потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2024 року за №0000640, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Целінограда Целіноградської області Казахстан, громадянина України, з професійно технічною освітою, неодруженого, фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває на розгляді вказане кримінальне провадження.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 вересня 2024 року включно без визначення розміру застави, який ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2024 року продовжено до 16 жовтня 2024 року.

07 жовтня 2024 року від захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивує тим, що не погоджується з ухвалою слідчого судді від 11 вересня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ним подано апеляційну скаргу на цю ухвалу, яка ще не розглянута. Вказує, що підозра обвинуваченому є необґрунтованою, так як дії ОСОБА_6 невірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України, не доведено його перебування в стані алкогольного сп`яніння. Ризики, наведені слідчим суддею, не відповідають дійсності, носять надуманий характер, не враховано те, що стороною захисту сплачені витрати за виконання експертиз, відшкодована матеріальна шкода та частково моральна шкода потерпілій, стан його здоров`я. Тому вважає, що всі ці обставини дають підстави суду змінити запобіжний захід з тримання під ватрою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації ОСОБА_6 з покладенням на нього процесуальних обов`язків / а.с. 23-33/.

08 жовтня 2024 року від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

Подане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існували при застосування йому відповідного запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати, в тому числі, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 , клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт підтримали, проти клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили.

Потерпіла ОСОБА_4 , та її представник, адвокат ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора, проти клопотання захисника заперечили.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні своє клопотання підтримав, проти клопотання захисника заперечив.

При вирішення питання про наявність підстав для зміни запобіжного заходу, суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК захисник підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. Згідно із ч. 4 цієї статті таке клопотання розглядається судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків, які впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу досудового розслідування.

Тому при розгляді питання про зміну запобіжного заходу суд має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про наявність обґрунтованої підозри або свідчать про зміну, зменшення чи збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому такі обставини мають бути новими, тобто які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу, або не були відомі суду.

Проаналізувавши клопотання захисника, додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін щодо наявності таких обставин, суд дійшов висновку про те, що стороною захисту не наведено таких обставин, які можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Виходячи зі змісту клопотання, сторона захисту висловлює незгоду із доводами слідчого судді при попередньому продовженні строку дії тримання під вартою та висновками, викладеними в ухвалі від 11 вересня 2024 року. У той же час, така незгода не може бути сама по собі бути підставою для зміни запобіжного заходу, а сторона захисту не була позбавлена права оскаржити відповідне рішення до апеляційного суду.

Як встановлено із матеріалами, долученими до клопотання, таким правом сторона захисту скористалася і рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 17 липня 2024 року переглядалося Сумським апеляційним судом, ухвалою від 05 вересня 2024 року вказана ухвала слідчого судді залишена без змін, погодившись із наявністю ризиків такого рівня, які можуть бути нівельовані саме запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

Щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК та їх зменшення чи зникнення з часу останнього продовження строку дії, суд також не може погодитися.

Так відсутність ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, а також ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, що були встановлені під час продовження строку дії запобіжного заходу захисник пов`язує, зокрема, із завершенням досудового розслідування та допитом відповідних осіб. Разом з цим, завершення досудового розслідування та відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження не свідчать про те, що ризики, які були встановлені слідчим суддею, автоматично перестали існувати.

При констатації продовження існування ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування суддя виходив із комплексу обставин (тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, обставини кримінального провадження, наявності у підозрюваного фінансової можливості тривалий час перебувати в умовах розшуку).

Зазначені обставини, на переконання суду, продовжують існувати, і вказаний ризик дійсно може продовжувати існувати чи навіть посилюватися із врахуванням того, що сторона захисту отримала доступ до наявних матеріалів досудового розслідування та відповідно до доказів прокурора.

Існування ризику незаконного впливу на потерпілу, свідків, у тому числі після завершення досудового розслідування та відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування пов`язане, у першу чергу, із процедурою отримання показань від цих осіб, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав. З огляду на це, ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від цих осіб та дослідження їх судом.

Доводи сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я також не є новими обставинами, які не були відомі слідчому судді, та не переглядалися судами під час попередніх засідань щодо запобіжного заходу. При цьому, слідчий суддя зауважував, що в умовах слідчого ізолятору та медичної частини створюються умови для задоволення потреб підозрюваного та організації надання йому необхідної медичної допомоги. При цьому із наданої стороною захисту медичної документації не встановлено обставин про наявність в обвинуваченого таких захворювань, які би унеможливлювали подальше перебування під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, зокрема, перебування в стані алкогольного сп`яніння, то суддя не може перевірити достовірність та їх обґрунтованість на стадії підготовчого судового засідання.

Окрім цього, суд відзначає, що сам по собі факт тривалого перебування під вартою не може бути єдиною підставою для зміни запобіжного заходу. Дійсно з моменту застосування вказаного запобіжного заходу минуло 3 місяців, що є тривалим часом обмеження свободи підозрюваного, однак це викликане із наявністю відповідних ризиків. З огляду на наявні матеріали суд вважає, що застосований відносно підозрюваного запобіжний захід наразі достатньою мірою нівелює наявні ризики.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено обставин, які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, у задоволенні клопотання слід відмовити.

При вирішення питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу, суд виходить з такого.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вказано в ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, виходячи із вказаних положень чинного законодавства, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім цього Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ст. 5 п. «С» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після вчинення злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Ці стандарти доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд оцінює тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, його наслідки, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим. При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні необережного тяжкого злочину, пов`язаного із смертю іншої особи.

За таких обставин, наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає доведеними.

На переконання суду застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків. Запобіжний захід у вигляді його тримання під вартою є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Встановлені дані в сукупності вказують на підвищену небезпеку як самого діяння, так і особи обвинуваченого, а також на те, що обставини, які враховувалися судом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не змінилися та не перестали існувати.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сінькова проти України» роз`яснив, що питання стосовно розумності строку тримання під вартою не може оцінюватися in abstracto. Воно має оцінюватись у кожній справі згідно з її конкретними обставинами, причинами та належно задокументованими фактами. Тривале тримання під вартою може бути виправданим у конкретній справі тільки за наявності чітких ознак існування суспільного інтересу, який, незважаючи, на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

В даному випадку існує такий суспільний інтерес, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є правопорушенням проти безпеки руху та експлуатації транспорту, пов`язане із загибеллю людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

Оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , пов`язаний із спричиненням загибелі людини, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 201, 315, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Продовжити у кримінальному провадженні за №0000640 від 15 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 07 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Визначити строк дії цієї ухвали до 24 години 00 хвилин 07 грудня 2024 року.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Сумського слідчого ізолятору та вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1