Справа № 930/1418/23
Провадження №11-кп/801/1012/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2024 про продовження строку тримання їх під вартою в кримінальному провадженні №0000022 та № 0000426 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2024 продовжено строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на шістдесят днів до 26.09.2024.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 порушує питання про скасування вказаної ухвали та застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що він непричетний до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 порушує питання про скасування вказаної ухвали, оскільки тримання його під вартою грубо порушує Конституцію України та КПК України. Заявляє про свою непричетність до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень та сфабрикованого органом досудового розслідування щодо нього обвинувачення.

Аналогічні вимогам обвинуваченого ОСОБА_10 заявляє у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинувачених та їх захисників на підтримку своїх апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Зокрема, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у яких вони обвинувачуються, продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обрані запобіжні заходи.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, є уродженцем с. Широке Запорізької області та зареєстрований у м. Луганську, що на даний час є територією тимчасово окупованою російською федерацією, де у нього залишились родичі та знайомі, у нього відсутнє стабільне джерело доходів, він не працює та раніше судимий.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, є уродженцем та зареєстрований у АДРЕСА_1 , що на даний час є територією тимчасово окупованою російською федерацією, де у нього залишились родичі та знайомі, у нього відсутнє стабільне джерело доходів, він не працює та раніше судимий.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, є уродженцем та зареєстрований у АДРЕСА_1 , що на даний час є територією тимчасово окупованою російською федерацією, де у нього залишились родичі та знайомі, він не працює та не має стабільного джерела доходів.

Отже, з урахуванням особи обвинувачених та характеру інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що загрожують їм у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує їх тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених в умовах тримання під вартою за станом здоров`я, немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, даних про їх особи, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушуються питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29.07.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4