Дата документу 08.08.2024 Справа № 331/1798/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/780/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/1798/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.111 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Самійлівка Верхньорогачицького району Херсонської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ), фактично проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи мешканцем с.Зарічне Запорізького району Запорізької області, перебуваючи у вказаному населеному пункті за місцем свого постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , не пізніше ніж 13.03.2022 року (точна дата та час не встановлена), у зв`язку з початком повномасштабного військового вторгнення збройних сил рф та інших воєнізованих формувань держави-агресора на суверенну територію України, будучи проросійські налаштованою особою з категорично негативним відношенням до ЗС України та діючої влади у державі, активно підтримуючи російську військову агресію по відношенню до України, добровільно прийняв рішення надавати рф, її організаціям або їх представникам, допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, з метою скорішої окупації території Запорізької області військами зс рф та встановленню на її теренах окупаційної влади.

Так, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на допомогу державі-агресору та її представникам у знищенні українського суверенітету та військовій окупації територій України, будучи місцевим мешканцем, добре знаючи місцевість та маючи змогу безперешкодно пересуватися по території селища та його околицях, розробив злочинний план, відповідно якого, він систематично збиратиме інформацію та відомості про найменування, кількість та місця розташування військової техніки, мінних полів, фортифікаційних споруд, озброєння та засобів ураження, а також облаштованих позицій та місць розташування особового складу підрозділів ЗС України, що були задіяні в обороні визначених позицій та рубежів на території села Зарічне Запорізького району Запорізької області, як шляхом візуального спостереження та підрахунку і конспектування, так і з використанням засобів фото, відео фіксації, зокрема, мобільних телефонів.

В подальшому, діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного плану ОСОБА_8 підшукав в мережі Інтернет проросійського «блогера» - громадянина рф ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснює публічну інформаційну діяльність шляхом створення та поширення пропагандистських відеоматеріалів на відеохостингу « ОСОБА_10 » у власному каналі « ОСОБА_11 » та в російській соціально-орієнтованій мережі «Вконтакте», яка заборонена на території України Рішенням РНБО від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», дія якого продовжена Указом Президента України від 14 травня 2020 року, з метою передачі йому зібраної інформації щодо сил та засобів, задіяних в обороні АДРЕСА_3 .

Так, діючи умисно, в інтересах держави-агресора та на виконання свого злочинного плану, 13.03.2022 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі за місцем свого проживання, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, спрямованих на шкоду територіальній цілісності і недоторканості України та її обороноздатності, використовуючи засоби конспірації своєї протиправної діяльності, а саме сервіс «VPN», призначений для зміни IP-адреси та здійснення прихованого доступу до власного профілю (облікового запису) « ОСОБА_12 » у заблокованій в Україні російській соціальній мережі «Вконтакте», відправив раніше підшуканому представнику держави-агресора ОСОБА_9 , на адресу його облікового запису « ОСОБА_11 », текстове повідомлення із попередньо зібраною детальною інформацією щодо пересування в ніч з 12 на 13 березня 2022 року військової техніки ЗС України, задіяної в обороні визначених позицій та рубежів АДРЕСА_3 з детальним описом її кількості, різновидів та місць зайняття оборонних позицій, про чисельність та місця дислокації особового складу підрозділів ЗС України, відомостей щодо прихованого розміщення бойової техніки та наявних засобів ураження.

Того ж дня, не пізніше ніж 14 година 07 хвилин (точна дата та час не встановлені), ОСОБА_8 , знаходячись у квартирі за місцем свого проживання, продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, використовуючи мобільний телефон обладнаний фотокамерою, зробив з вікна цієї квартири оглядові фотознімки території зазначеної школи, де на той час вже розташувались підрозділи ЗС України, задіяні в обороні даного населеного пункту.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, з метою деталізації зібраної інформації та надання зробленим фотознімкам більшої інформативності, ОСОБА_8 завантажив зроблені фотознімки шкільного майданчику на власний ноутбук, на якому використовуючи відповідне програмне забезпечення у вигляді графічного редактора «Paint», відредагував їх шляхом нанесення відповідних позначень, вказівників та текстових надписів.

В подальшому, 13 березня 2022 року в період часу з 14 години 07 хвилин по 14 годину 08 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись у вказаній квартирі та продовжуючи втілювати свій детально розроблений попередньо злочинний план, використовуючи власний профіль (обліковий запис) « ОСОБА_12 » в соціальній мережі «Вконтакте», відправив на адресу профілю (облікового запису) « ОСОБА_11 » тобто, заздалегідь підшуканого представника іноземної держави-агресора ОСОБА_9 , відредаговані 4 фотознімки з наглядним позначенням та детальним описом місць прихованого розміщення військової техніки ЗС України на території зазначеної місцевої школи.

Того ж дня, 13 березня 2022 року, не раніше ніж 19 година 29 хвилин (точна дата та час не встановлені), ОСОБА_8 , діючи умисно, на виконання вказівок представника іноземної держави ОСОБА_9 , з метою конспірації та приховування слідів своєї злочинної діяльності у вигляді надання допомоги останньому у проведенні підривної діяльності проти України, видалив з власного профілю (облікового запису) « ОСОБА_12 » соціальної мережі «Вконтакте», відправлені раніше текстові та графічні повідомлення із зазначеною вище інформацією.

В подальшому, не пізніше ніж 02 квітня 2022 року (точна дата та час не встановлені), знаходячись у с.Зарічне Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому результаті та продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, направленого на систематичний збір та передачу представнику іноземної держави-агресора відповідної розвідувальної інформації, маючи у своєму розпорядженні нові відомості про місця розташування, типи та кількість військової техніки, фортифікаційних споруд, озброєння та засобів ураження, а також облаштованих позицій та місць розташування особового складу підрозділів ЗС України, що були задіяні в обороні даного населеного пункту, зібрані шляхом візуального спостереження та підрахунку, використовуючи власний ноутбук за допомогою картографічного сервісу «GoogleMaps» та маючи відповідні навички, виготовив 3 графічні зображення ділянок місцевості території с.Зарічне Запорізького району Запорізької області, на яких за допомогою графічного редактора «Paint», наніс на ці карти відповідні цифрові позначення від 1 до 12, що відповідають заздалегідь зібраним ОСОБА_8 докладним відомостям розвідувального характеру щодо сил та засобів ЗС України, задіяних в обороні території даного населеного пункту.

02 квітня 2022 року о 16 годині 39 хвилин, знаходячись у квартирі за місцем свого проживання, ОСОБА_8 , будучи радикально негативно налаштованим проти ЗС України та активно підтримуючи військову агресію рф проти України, діючи умисно на виконання свого детально розробленого плану, усвідомлюючи протиправність своїх дій та щиро бажаючи настання негативних наслідків у вигляді повного знищення українських сил оборони даного населеного пункту, відправив із власного профілю (облікового запису) « ОСОБА_12 » в соціальній мережі «Вконтакте» представнику іноземної держави-агресора ОСОБА_9 на його обліковий запис « ОСОБА_11 », повідомлення із зазначеними заздалегідь відредагованими трьома графічними зображеннями карт ділянок місцевості с.Зарічне Запорізького району Запорізької області, у якому детально описав всі виявлені ним місця розташування військової техніки, її кількість та тип, розміщення прихованих мінних полів, фортифікаційних споруд, озброєння та засобів ураження, а також облаштованих позицій та місць розташування особового складу підрозділів ЗС України, що на той час були задіяні в обороні визначених позицій та рубежів вказаного населеного пункту, сподіваючись на їх подальше знищення за допомогою наданої ним інформації.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.111 КК, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього, належному йому на праві власності, майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Аргументуючи свою позицію захисник зазначив, що всі наявні в матеріалах провадження докази, крім показів свідків, є очевидно недопустимими доказами. Проте заявлені в цій частині доводи сторони захисту незаконно визнані судом необґрунтованими, а частина взагалі залишена поза увагою суду.

Так, щодо протоколу обшуку в квартирі від 04.04.2022 року, то даний обшук було проведено в кримінальному провадженні №057, внесеному до ЄРДР 12.03.2022 року за ст.438 КК, слідчими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Проте цей обшук є незаконним, оскільки його проведено в провадженні №057, а відповідно до постанови про створення групи слідчих в цьому провадженні слідчі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відсутні, а відтак вони є особами не уповноваженими на проведення слідчих дій. Прізвища цих слідчих є в постанові про призначення групи слідчих, яка винесена в провадженні №120, проте обшук було проведено саме в рамках провадження №057 від 12.03.2022 року, оскільки відомості про кримінальне провадження №120 внесені лише 04.04.2022 року, тобто після проведення обшуку. Відтак і протокол обшуку і всі вилучені в ході обшуку речі, і протоколи огляду цих речей, а також проведені з їх використанням судові експертизи є недопустимими доказами.

Протоколи огляду двох вилучених ноутбуків та двох телефонів, які належать ОСОБА_8 та його племіннику є недопустимими доказами і з інших підстав. Зокрема відповідно до протоколу огляду від 05.04.2022 року, складеного слідчим ОСОБА_15 , слідчий без присутності понятих та інших осіб розпечатав та оглянув речові докази (ноутбуки та телефони), які було вилучено з квартири обвинуваченого. Однак оглянуті речі було вилучено в ході обшуку, проведеного не уповноваженою особою. Крім того, слідчий, який є зацікавленою особою, в порушення вимог ч.3 ст.223 КПК відкрив без присутності понятих та оглянув речові докази, вилучені під час обшуку та опечатані спеціально для їх збереження та недопустимості доступу сторонніх осіб. Відтак немає гарантії, що слідчий не підмінив ці речі, або не додав в ноутбуки інформацію до того, як була призначена експертиза та ці речові докази були досліджені експертом.

Протокол огляду від 05.04.2022 року, відповідно до якого слідчий невідомо як та від кого, отримавши пароль від телефону належного ОСОБА_8 , розблокував його та оглянув його зміст, є недопустимим доказом. Адже ці телефони вилучені в ході незаконного обшуку, проведеного не уповноваженою особою, в порушення ч.3 ст.233 КПК без понятих та ОСОБА_8 . Крім того, на період часу 05.04.2022 року на телефон ОСОБА_8 ще не було накладено арешт слідчим суддею, ухвала про це винесена лише 07.04.2022 року. Відтак слідчий не мав законних підстав для огляду змісту телефону та фіксації доказів з нього. Також переписка у месенджері «вайбер» це конфіденційна інформація, а тому для її використання в матеріалах провадження в якості доказу слідчий зобов`язаний був отримати у слідчого судді дозвіл на доступ до конфіденційної інформації, тим паче, що дозвіл на НСРД у виді зняття інформації з телефону також судом на час огляду не надавався. Таким чином, слідчим при проведенні досудового розслідування було порушено правило доступу до конфіденційної інформації у виді приватного спілкування за допомогою електронних інформаційних систем, тобто порушено вимоги ст.ст.14, 258 КПК. Стороною обвинувачення не було надано ухвалу слідчого судді, якою було б дозволено огляд кореспонденції або розмов, вилучених з електронно-інформаційних програм наявних в телефоні та комп`ютері ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , а тому надані протоколи огляду є очевидно недопустимим доказами.

Протокол огляду сторінки ОСОБА_8 в соціальній мережі «Вконтакте» від 04.04.2022 року в рамках провадження №057 також є недопустимим доказом. Адже станом на 20 год. 20 хв., коли слідчий ОСОБА_13 почав складати протокол, провадження №120, в якому він є уповноваженим слідчим, не існувало, оскільки це провадження внесено до ЄРДР о 20 год. 27 хв. Крім того, цей протокол складено за участю ОСОБА_8 , але за відсутності його захисника, що є порушенням права на захист та підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_8 підозрювався у скоєнні особливо тяжкого злочину, а тому участь захисника була обов`язковою. При цьому слідчий, перевищуючи свої службові обов`язки, роз`яснив ОСОБА_8 права та обов`язки свідка. Однак зазначене суперечить вимогам ст.ст.208, 209 КПК, оскільки закінчивши о 19 год. 11 хв. обшук, слідчий фактично затримав ОСОБА_8 та привіз його в приміщення СБУ, де о 20 год. 20 хв. склав протокол огляду без захисника, примусивши ОСОБА_8 надати йому пароль від сторінки в соціальній мережі. В протоколі затримання часом затримання вказано 22 год. 30 хв., хоча в дійсності ОСОБА_8 був затриманий раніше одразу після обшуку за місцем його проживання.

З цих же підстав є недопустимими доказами протокол огляду телефону, який належить ОСОБА_16 від 24.04.2022 року, протокол огляду ноутбука, який належить ОСОБА_16 від 25.04.2022 року, протокол огляду ноутбука ОСОБА_8 від 13.05.2022 року.

Протоколи про тимчасовий доступ від 06.06.2022 року та від 25.05.2022 року, під час яких слідчий ще раз оглянув ноутбук ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , також є недопустимими доказами. Адже, по-перше, слідчий вже оглянув ноутбуки раніше до отримання ухвали слідчого судді, звернувшись до суду за ухвалою, яка надає право на огляд вмісту ноутбуків, постфактум. По-друге, для огляду слідчий повинен був отримати дозвіл на доступ до конфіденційної інформації в порядку ст.258 КПК, а не ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ. З цих же підстав є недопустимими доказами протоколи тимчасового доступу, відповідно до яких слідчий на підставі ухвали слідчого судді в черговий раз оглянув телефони ОСОБА_8 та ОСОБА_16 .

Протокол про результати НСРД зняття інформації з електронно-інформаційних систем від 23.05.2022 року також є недопустимим доказом з причин, зазначених вище. Крім того, з цього протоколу незрозуміло як слідчий отримав інформацію, яку відображає в протоколі чи то він оглядає телефон ОСОБА_8 , чи він зайшов на його сторінку в «Вконтакте» через свій службовий комп`ютер, чи через ноутбук ОСОБА_8 .

Протоколи огляду від 07.04.2022 року та від 08.04.2022 року, які фактично є протоколами допиту свідка ОСОБА_17 , та протокол огляду від 12.04.2022 року, який фактично є протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , є очевидно недопустимими доказами, а тому не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Лист на ім`я командувача військами ОУВ «Дніпро» як і відповідь на нього є недопустимими доказами, оскільки у вказаному листі не зазначено вимог закону, на підставі яких така інформація витребовується.

Висновки експертів у справі є недопустимими доказами, оскільки експертами досліджувалися докази, які отримані з порушенням вимог КПК та є недопустимими. При цьому, навіть якщо припустити, що висновки експертів отримані без порушення вимог закону, то вони спростовують версію обвинувачення про те, що ОСОБА_8 заходив в соціальну мережу «Вконтакте» зі свого телефону або ноутбуку. Крім того, ноутбук був доставлений експерту у виді опечатування лише підписом слідчого та печаткою СБУ. Підписів понятих та ОСОБА_8 , інших осіб, які приймали участь в обшуку, не має. Це свідчить про те, що слідчий, перед тим як направити ноутбук експерту, розпечатував упакування та міг сфальсифікувати вміст інформації в ноутбуці.

Крім того, кримінальне провадження №103 щодо ОСОБА_8 було виділено в окреме провадження з кримінального провадження №057. При цьому постанова про призначення групи прокурорів у даному провадженні не виносилася. Відтак повідомлення про змінену підозру від 24.06.2022 року та обвинувальний акт від 24.06.2022 року затверджені неуповноваженою особою прокурором ОСОБА_6 , що є підставою для виправдання обвинуваченого. Всупереч положенням ст.ст.37, 214 КПК процесуальні прокурори в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 не були призначені, що є окремою підставою для визнання всіх доказів недопустимими.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у вироку, крім іншого, мають бути наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.111 КК кримінального правопорушення достатньо викладено у вироку.

Визнавши ОСОБА_8 винуватим у державній зраді, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та належним чином проаналізував зібрані в провадженні докази.

Зокрема свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував протоколом обшуку від 04.04.2022 року, проведеного в приміщенні квартири АДРЕСА_4 за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , під час якого, з-поміж іншого, було вилучено мобільні телефони та ноутбуки; протоколами огляду від 05.04.2022 року, відповідно до яких слідчим було оглянуто предмети, вилучені під час обшуку 04.04.2022 року за місцем проживання ОСОБА_8 ; протоколом огляду від 04.04.2022 року, відповідно до якого слідчим проведено огляд особистої соціальної сторінки ОСОБА_8 в мережі Інтернет, а саме в соціальній мережі «Вконтакте»; протоколом огляду від 24.04.2022 року, згідно з яким слідчим проведено огляд мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S9», який належить племіннику обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_19 ; протоколом огляду від 25.04.2022 року, відповідно до якого слідчим оглянуто ноутбук, який належить та яким особисто користується племінник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_19 ; протоколом огляду від 13.05.2022 року, згідно з яким слідчим проведено огляд ноутбука в корпусі сірого кольору марки «CHUWI», модель Core Book X; протоколами тимчасового доступу до речей та документів від 06.06.2022 року, 25.05.2022 року, відповідно до яких слідчим було здійснено доступ до ноутбука, який належить ОСОБА_8 , ноутбука, яким користується ОСОБА_19 , а також до мобільних телефонів ОСОБА_8 та ОСОБА_19 ; протоколами огляду від 07.04.2022 року та від 08.04.2022 року, проведених за участі свідка ОСОБА_17 ; протоколом огляду від 21.06.2022 року, відповідно до якого слідчим оглянуто профіль (облікового запису) із назвою « ОСОБА_11 » в соціальній мережі «Вкотнакте», який особисто належить та яким користується громадянин рф ОСОБА_9 ; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23.05.2022 року, відповідно до якого проводилось зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме профілю користувача соціальної мережі «Вконтакте» під логіном « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з обліковим записом « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яким особисто користується ОСОБА_8 , та зафіксовано листування з користувачем соціальної мережі «Вконтакте» під логіном « ОСОБА_11 » з обліковим записом « ІНФОРМАЦІЯ_5 »; висновками проведених у справі експертиз та іншими письмовими доказами, зміст та аналіз яких детально наведено у вироку суду.

Дослідивши вказані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновків, що достовірність та об`єктивність наведених доказів сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону та узгоджуються один з одним. Крім того, суд дійшов переконання, що ці докази є належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК, доведено поза розумним сумнівом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу протоколу обшуку від 04.04.2022 року за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , який було здійснено в рамках кримінального провадження за №0000057, через проведення даної слідчої дії не уповноваженими особами, то вони були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Зокрема судом першої інстанції було встановлено, що 12.03.2022 року до ЄРДР було внесено відомості за правовою кваліфікацією ч.1 ст.438 КК та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000057. Відповідно до постанови керівника органу досудового розслідування від 12.03.2022 року у кримінальному провадженні №0000057 визначена група слідчих, до складу якої слідчий ОСОБА_20 не входив. Проте 04.04.2022 року до ЄРДР було внесено відомості за правовою кваліфікацією ч.2 ст.111 КК та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000120. Відповідно до постанови від 04.04.2022 року про створення групи слідчих у кримінальному провадженні №0000120 створено групу слідчих, до якої включено і слідчого ОСОБА_20

04 квітня 2022 року постановою прокурора матеріли кримінальних проваджень №0000058 від 12.03.2022 року за ч.1 ст.438 КК та №0000120 від 04.04.2022 року за ч.2 ст.111 КК об`єднані в одне провадження під загальним №0000057.

При цьому суд зазначив, що в разі об`єднання кримінальних проваджень, ті слідчі, які були повноважними у межах окремих проваджень, вважаються такими, що й надалі мають повноваження у межах об`єднаного кримінального провадження. Положеннями кримінального процесуального закону не передбачено повторного призначення слідчого у об`єднаному кримінальному провадженні.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що обшук проведено уповноваженою на те особою слідчим ОСОБА_20 , у зв`язку з чим підстав вважати протокол цієї слідчої дії, а так само вилучені під час обшуку речі, протоколи огляду цих речей, а також проведені з їх використанням судові експертизи недопустимими доказами, колегія суддів, як і суд першої інстанції з цих підстав не встановила.

При цьому твердження захисника в апеляційній скарзі про проведення 04.04.2022 року обшуку також і слідчим ОСОБА_21 не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до змісту протоколу обшуку від 04.04.2022 року зазначена слідча дія проведена слідчим ОСОБА_20 , який склав і підписав зазначений протокол.

Перевірив суд першої інстанції і аргументи захисту про недопустимість як доказів протоколів огляду мобільних телефонів та ноутбуків, які належать ОСОБА_8 та його племіннику від 05.04.2022 року, 24.04.2022 року, 25.04.2022 року та 13.05.2022 року через проведення зазначених слідчих дій без залучення понятих.

Так, суд першої інстанції цілком обґрунтовано виходив з того, що положеннями ст.ст.223, 237 КПК не передбачено обов`язкового залучення понятих під час огляду слідчим мобільних телефонів та ноутбуків. В такому випадку поняті та інші особи можуть бути запрошені для участі в процесуальній дії на розсуд слідчого.

При цьому суд правильно поставився критично до тверджень сторони захисту про те, що під час огляду зазначених предметів слідчий міг самостійно внести інформацію у вилучені під час обшуку предмети, або підмінив ці речі. Адже під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів та огляду речових доказів судом було встановлено, що дата створення в них текстових повідомлень та графічних зображень, які в подальшому були передані обвинуваченим ОСОБА_8 представнику іноземної держави, та дата їх подальшої передачі, передує як даті проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , в ході якого вказані носії інформації і були вилучені, так і датам проведення огляду цих предметів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що слідчий під час огляду міг підмінити ці речі, то вони не є прийнятними. Адже зі змісту протоколів оглядів вбачається, що усі предмети, які надійшли на огляд, упаковані в поліетиленові пакети, горловини яких прошиті нитками та скріплені паперовими бирками з підписами слідчого, понятих та інших учасників обшуку. Зазначені слідчим в протоколах огляду характеристики оглянутих ним предметів повністю збігаються з характеристиками предметів, які були вилучені під час обшуку від 04.04.2022 року. Відтак підстав вважати, що слідчий оглянув інші предмети, а ні ж ті, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого, колегія суддів не встановила.

В своїй апеляційній скарзі захисник вважав недопустимими доказами протоколи огляду мобільних телефонів та ноутбуків, які належать ОСОБА_8 та його племіннику від 05.04.2022 року, 24.04.2022 року, 25.04.2022 року та 13.05.2022 року, а так само протоколи тимчасового доступу до зазначених предметів. При цьому захисник, як на ще одну підставу для визнання цих доказів недопустимими, посилався на те, що для здійснення таких слідчих дій слідчий повинен був отримати попередній дозвіл слідчого судді в порядку ст.258 КПК.

Проте колегія суддів не погоджується із такими аргументами захисту.

Так, відповідно до ч.3 ст.258 КПК спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.

Відтак, втручання у приватне спілкування відбувається поза усвідомленням особи такого факту, адже особа в момент такого спілкування вважає, що воно є приватним і захищене від втручання інших осіб. Втручання у приватне спілкування відбувається саме в момент такого спілкування між учасниками.

Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що у цьому кримінальному провадженні інформація, яка була наявна на вилучених під час обшуку предметах (мобільних телефонах та ноутбуках) була досліджена слідчим шляхом їх включання із застосуванням логінів, паролів, якими були захищені дані предмети і які добровільно були надані їх власниками під час проведення обшуку та огляду.

Зазначене не може бути розцінено як втручання у приватне спілкування, яке би потребувало обов`язкового попереднього дозволу слідчого судді, оскільки в даному випадку відбулася лише фіксація добровільно розкритої інформації, яка втратила статус приватної таємниці й набула статусу відкритості.

Отже, виходячи із встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, колегія суддів не вбачає підстав вважати надані докази недопустимими з цієї підстави.

Твердження захисника про те, що станом на 05.04.2022 року на телефон ОСОБА_8 ще не було накладено арешт, а відтак слідчий не мав законних підстав для огляду змісту телефону ОСОБА_8 та фіксації доказів з нього, не можуть вважатися обґрунтованими. Адже вилучені під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого предмети постановою слідчого від 05.04.2022 року були визнані речовими доказами у справі як предмети, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Більш того, процесуальний закон не пов`язує можливість огляду того чи іншого предмета слідчим тільки після накладення на такий предмет арешту слідчим суддею.

Не погоджується колегія суддів і з доводами захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду сторінки ОСОБА_8 в соціальній мережі від 04.04.2022 року. При цьому колегія суддів виходить з того, що зазначена слідча дія була проведена в об`єднаному кримінальному провадженні за №0000057 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.438 КК, слідчим ОСОБА_20 , який мав повноваження в цьому об`єднаному провадженні. Посилання захисника у скарзі на ту обставину, що станом на початок огляду, а саме на 20 год. 20 хв. кримінальне провадження за №0000120, в якому ОСОБА_20 був визначений слідчим, ще не було внесено до ЄРДР (час внесення 20 год. 27 хв.), не спростовує тієї обставини, що станом на день проведення огляду 04.04.2022 року, який було закінчено о 21 год. 30 хв., слідчий ОСОБА_20 мав повноваження слідчого у даному кримінальному провадженні.

Посилання захисника у скарзі на проведення 04.04.2022 року огляду сторінки ОСОБА_8 в соціальній мережі без обов`язкової участі захисника не свідчить про недопустимість як доказу протоколу даної слідчої дії. Адже зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_8 брав участь у даній слідчій дії в якості свідка і йому були роз`яснені відповідні права. На час проведення огляду у слідства були відсутні беззаперечні дані, що саме ОСОБА_8 причетний до злочинів і що саме його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим у майбутньому, а відтак залучення його на цій стадії в якості свідка не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Твердження захисника про те, що, закінчивши обшук, слідчий фактично затримав ОСОБА_8 та привіз його до приміщення СБУ, не можуть вважатися обґрунтованими. Адже будь-яких даних про те, що по закінченню обшуку ОСОБА_8 був затриманий в розумінні ст.209 КПК, матеріали кримінального провадження не містять. При цьому зі змісту протоколу затримання ОСОБА_8 вбачається, що в ньому зазначено час фактичного затримання 22 год. 30 хв. 04.04.2022 року, тоді як обшук було завершено о 19 год. 11 хв. Протокол затримання, в якому зазначено фактичний час затримання, без будь-яких зауважень чи заперечень підписаний ОСОБА_8 та його захисником.

До заперечень апеляційної скарги захисника в апеляційній скарзі про те, що слідчий під час проведення 04.04.2022 року огляду особистої сторінки ОСОБА_8 примусив останнього надати йому пароль від цієї сторінки, колегія суддів ставиться критично. При цьому колегія суддів виходить з того, що зі змісту протоколу цієї слідчої дії вбачається, що ОСОБА_8 надав добровільну згоду на проведення огляду його особистої соціальної сторінки в соціальній мережі «Вконтакте» на якій, в тому числі містяться матеріали особистого листування, що особисто підтвердив своїм підписом. Після чого ОСОБА_8 добровільно ввів свій особистий номер мобільного телефону та так само добровільно ввів свій особистий пароль, про що також поставив свій підпис.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказів протоколів огляду від 07.04.2022 року та від 08.04.2022 року. Адже зі змісту цих протоколів вбачається, що свідку ОСОБА_17 було пред`явлено на огляд протокол огляду від 04.04.2022 року особистої сторінки ОСОБА_8 в соціальній мережі, а також інформацію, розміщену у Всесвітній мережі Інтернет, а саме карта Google. Після огляду пред`явленої свідку інформації він лише надав свої пояснення з приводу пред`явленого йому протоколу огляду і карти розташування АДРЕСА_3 , та зазначив що йому відомо з цього приводу, що не може бути розцінено як допит свідка.

Що стосується тверджень захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду від 12.04.2022 року за участі свідка ОСОБА_18 , то колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту мотивувальної частини вироку суд не посилався на такий доказ.

Не вбачає колегія суддів і підстав вважати недопустимими данні, які містяться в листі начальника слідчого відділу Управління СБУ в Запорізькій області на ім`я командувача ОУВ «Дніпро» та у відповіді на цей лист через відсутність посилання в них на норми закону, на підставі якого ця інформація була витребувана. Адже відповідно до ч.2 ст.93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом, в тому числі витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК. Відтак витребування та отримання інформації від командувача ОУВ «Дніпро» було здійснено у визначений процесуальним законом спосіб.

Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23.05.2022 року вбачається, що слідчий на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 11.05.2022 року провів зняття інформації з профілю користувача соціальної мережі «Вконтакте» під логіном « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яким особисто користується ОСОБА_8 . При цьому не зазначення слідчим в протоколі яким саме чином було отримано зазначену в протоколі інформацію, на чому акцентував у своїй скарзі захисник, на допустимість вказаного доказу не впливає. Протокол даної слідчої дії містить опис послідовності проведення такої негласної (слідчої) розшукової дії та отримані за її наслідками результати.

Правильно визнав суд першої інстанції безпідставними і доводи захисту про те, що у кримінальному провадженні №0001003 щодо ОСОБА_8 постанова про призначення групи прокурорів не виносилася, а відтак повідомлення про змінену підозру від 24.06.2022 року підписано, а обвинувальний акт затверджено неуповноваженим прокурором ОСОБА_6 .

Зокрема суд зазначив, що постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 12 березня 2022 року у кримінальному провадженні №0000057 від 12.03.2022 року було призначено групу прокурорів, до якої включено, в тому числі прокурора ОСОБА_6 , яку призначено старшим групи. В подальшому постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 04 квітня 2022 року у кримінальному провадженні №0000120 від 04.04.2022 року призначено групу прокурорів, до якої включено, в тому числі прокурора ОСОБА_6 , яку призначено старшим групи. 04 квітня 2022 року прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_6 було винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень №0000057 від 12.03.2022 року та №0000120 від 04.04.2022 року в одне провадження під загальним №0000057.

Постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_6 від 22.06.2022 року з цього провадження було виділено матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК та внесено відомості в ЄРДР щодо провадження за №0001003 від 22.06.2022 року.

При цьому, в разі, якщо повноваження прокурора були визначені у первинному провадженні відповідною постановою, то для констатації здійснення повноважень прокурором за положеннями ст.37 КПК у виділеному кримінальному провадженні цього факту достатньо (постанова Верховного Суду від 27 березня 2023 року справа №146/1683/18, провадження №51- 320км23).

Отже прокурор ОСОБА_6 здійснювала повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001003 у відповідності до ст.37 КПК.

Крім того, положеннями КПК, у тому числі ст.217 КПК, не передбачено повторного призначення слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, яке було виділено або об`єднано з іншим, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення.

У зв`язку з тим, що колегія суддів не встановила підстав вважати недопустимим доказом протокол обшуку від 04.04.2022 року, а відтак і незаконності вилучених під час даної слідчої дії предметів, то відсутні і підстави для визнання недопустимими доказами висновків проведених у справі експертиз, як про це зазначав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що висновки експертів, наведених у вироку суду, в сукупності з рештою зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, беззаперечно доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Що стосується доводів захисника про те, що перед тим як направити ноутбук експерту слідчий розпечатував упакування і міг сфальсифікувати вміст інформації в ноутбуці, оскільки ноутбук був доставлений експерту з опечатуванням лише підписом слідчого без підписів понятих, ОСОБА_8 та інших осіб, які приймали участь в обшуку, то колегія суддів ставиться до них критично. При цьому судова колегія виходить з того, що після проведення обшуку 04.04.2022 року слідчий оглядав вилучені під час обшуку предмети, а відтак розпаковував упакування, в якому вони надійшли з підписами слідчого, понятих та інших учасників обшуку, що оформлено відповідним протоколом огляду від 05.04.2022 року. Після огляду зазначених предметів вони були опечатані слідчим із зазначенням його прізвища та проставленням печатки і відповідно у такому виді були направлені для проведення судових експертиз. Будь-яких порушень в цій частині колегія суддів не встановила.

При цьому колегія суддів також зазначає, що суд не посилався у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_8 на висновок експерта №СЕ-19/108-22/4268-КТ від 27.05.2022 року, про який зазначає у скарзі захисник.

Усім доводам сторони захисту, наведеним в обґрунтування своєї правової позиції, судом першої інстанції надано оцінку з наведенням докладних мотивів їх відхилення, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими.

Відтак, на переконання колегії суддів, докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що наведені захисником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують правильності висновків, викладених у вироку суду, і не містять вагомих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти переконання, що вирок було постановлено з істотними порушеннями норм процесуального права або з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4