КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва 25 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.10.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, до 11.12.2024.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу в помірному розмірі, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК.

В апеляційній скарзі захисник посилався на необгрунтованість підозри та зазначав, що переважна більшість доказів вчинення інкримінованих ОСОБА_6 правопорушень є неналежними, недопустимими та не доводять його винуватість.

Фактично щодо дій саме ОСОБА_6 в підозрі містяться лише загальні фрази без конкретизації таких дій та доказів на їх підтвердження.

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/49426/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7238/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Жоден з протоколів допиту свідків та їхні показання не містять підтвердження будь-якої участі ОСОБА_6 у інкримінованих йому діях. Свідки у кримінальному провадженні є виключно заінтересованими особами, які надають ідентичні показання.

Також апелянт посилався на порушення прав підозрюваного під час його затримання на підставі ст. 208 КПК України, оскільки його було затримано протиправно, без наявності підстав, визначених ст. 208 КПК.

Крім того, захисник зазначав про відсутність даних, які б свідчили про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання захисника, суворість покарання кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 , на етапі продовження запобіжного не може бути достатнім аргументом для того, що особа переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду.

В даному випадку така можливість підозрюваного взагалі відсутня, оскільки органом досудового розслідування під час обшуку будинку, в якому проживав підозрюваний, були вилучені як паспорт громадянина України, так і паспорт для виїзду за кордон.

Підозрюваний має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання та реєстрації характеризується виключно з найкращої сторони, постійно проживав у Львівській області у будинку, який належить його матері.

У сторони обвинувачення відсутні жодні докази, які б вказували на можливість підозрюваного впливати на свідків чи інших осіб, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочини, в яких підозрюється.

Крім того, апелянт просив врахувати, що з часу утримання підозрюваного під вартою він неодноразово звертався до медичних працівників ДУ «Київський слідчий ізолятор» із скаргами на незадовільний стан здоров`я та відсутність належної медичної допомоги.

Захисники підозрюваного також неодноразово зверталися до керівника Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» щодо необхідності ОСОБА_6 пройти комплексне обстеження та лікування у лікарняному закладі - клініці «Гармонія Здоров`я». Потреба в обстеженні зумовлена суттєвим погіршенням здоров`я ОСОБА_6 за період його перебування під вартою, а зволікання із початком проведення обстеження та лікування може вкрай негативно відобразитись на стані його здоров`я.

Проте у задоволенні цієї заяви захисникам ОСОБА_6 було безпідставно відмовлено.

Також захисник посилався на неналежність умов утримання ОСОБА_6 під вартою, відсутність лікарів з належним фаховим рівнем та відповідного спеціального медичного обладнання для здійснення обстежень.

Крім того, прокурор не обгрунтував у клопотанні висновок про неможливість визначення підозрюваному застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою "Київський слідчий ізолятор", та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001808 від 27.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених , ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 28. ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 369 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 11.06.2024, ОСОБА_6 затримано 11.06.2024 о 05 год. 25 хв. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

11.06.2024 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.06.2024 щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.08.2024, без права внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.08.2024 ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 11.09.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.08.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001808 від 27.09.2023 продовжено до шести місяців, а саме до 11.12.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 30.10.2024 включно.

22.10.2024 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у створенні злочинної організації та керівництві такою організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255; в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255; в обіцянці надання неправомірної вигоди

службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення та невчинення службовою особою в інтересах третіх осіб дій з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 369 КК України; в створенні та утриманні місць розпусти, вчинені з метою наживи, злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302 КК України; у сутенерстві, вчиненому щодо кількох осіб, злочинною організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України; у набутті, володінні, використанні майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, здійсненні фінансових операцій, вчиненні правочину з таким майном, вчиненні дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна та володіння ним, вчинені особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, вчинені організованою групою у складі злочинної організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України.

25.10.2024 старший слідчий старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 11.12.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.10.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, до 11.12.2024.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, що підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На підставі досліджених доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному іншим чином провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував характеризуючи дані про особу підозрюваного та встановивши наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, як убачається з клопотання слідчого, останнім доведено наявність обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 строку тримання під вартою, зокрема необхідність проведення ряду слідчих (розшукових) дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , беручи до уваги його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

При цьому, продовжуючи підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, зміст підозри та вимоги п. п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303, ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, та з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, є передчасними, оскільки такі доводи підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому належним чином дослідив усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Так, враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , та дані про особу підозрюваного у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному іншим чином провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Посилання апелянта на ту обставину, що у підозрюваного вилучено паспорт громадянина України та закордонний паспорт, не спростовують правильність слідчого судді про існування вірогідності переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду.

Оцінюючи наявність ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що в ході досудового розслідування на даний час проведено не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, та не встановлено усі обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що останній, перебуваючи на волі, може знищити, переховати речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених злочинів, та даних про особу підозрюваного.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, постійно проживав у Львівській області у будинку, який належить його матері, не спростовують висновків суду про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять та захисником не надано медичних висновків щодо неможливості утримання під вартою ОСОБА_6 у зв`язку із наявними у нього захворюваннями, а тому посилання захисника на наявність у підозрюваного ряду захворювань, самі по собі, не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на незаконність затримання ОСОБА_6 ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням обгрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, та доведеності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, доводи захисника щодо неправомірного затримання підозрюваного, не впливають на правильність висновків слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, доводи захисника стосовно незаконного затримання підозрюваного та порушення слідчим ст. 208 КПК України можуть бути предметом оскарження в порядку ст. 206 КПК України щодо підстав затримання особи, а також можуть бути предметом розгляду в подальшому, зокрема при оцінці доказів, отриманих під час затримання підозрюваного.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва 25 жовтня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3