Справа № 450/4495/24 Провадження № 1-кс/450/902/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні за ст. 198 КК України, внесеному до ЄРДР за № 0000836 від 20.09.2024 року

в с т а н о в и в :

суб`єкт звернення просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.09.2024 року у кримінальному провадженні №0000836 від 20.09.2024р. на автомобіль марки «Ford» моделі «Кuga», 2011 року випуску, чорного кольору (ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 ), з державним номерним знаком « НОМЕР_2 », а також ключі запалювання в кількості 2 штук, що належить на праві власності ОСОБА_3 ; зобов`язати слідчого СВ ВП №3 Львівського РУП №2 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 кримінальне провадження за №0000836 від 20.09.2024р. за ознаками ст. 198 КК України повернути автомобіль марки «Ford» моделі «Кuga» чорного кольору з номерним знаком « НОМЕР_2 », а також ключі запалювання в кількості 2 штук, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Слідчий будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначила, що стосовно скасування арешту з транспортного засобу покладається на розсуд суду.

Власник майна ОСОБА_3 подала заяву про розгляд клопотання про скасування арешту у її відсутності.

Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду від 23.09.2024 року клопотання слідчого ВП № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000836 від 20.09.2024 року за ст. 198 КК України,- задоволено. Накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000836 від 20.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, а саме транспортний засіб марки «Ford» моделі «Кuga», 2011 року випуску, чорного кольору (ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 ), з державним номерним знаком « НОМЕР_2 », який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , а також на ключі запалення до вищевказаного транспортного засобу у кількості 2 одиниці.

Підставою накладення арешту на вказане майно стало те, що воно має ознаки речових доказів по кримінальному провадженню та для проведення експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

На підставі висновку №СЕ-19/114-24/23799-КДТЗ від 16 жовтня 2024 року встановлено, що номер кузова НОМЕР_3 та номер двигуна НОМЕР_4 представленого на дослідження автомобіля марки «Ford» моделі «Kuga» чорного кольору з номерним знаком НОМЕР_5 є первинним, нанесено заводом - виробником, змінам не піддавалися.

Крім цього, із відповіді Сектору міжнародного поліцейського співробітництва від 01.11.2024р. вбачається, що станом на день перевірки - 01.11.2024 року транспортний засіб - автомобіль марки «Ford» моделі «Kuga» чорного кольору VIN: НОМЕР_3 та двигун № НОМЕР_4 з номерним знаком НОМЕР_5 в обліках Генерального секретаріату Інтерполу - не значиться.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч.1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту статті 174 КПК України вбачається, що підставами для скасування арешту майна є доведення заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак такий строк має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відтак, права та законні інтереси законного власника майна підлягають захисту із застосуванням належної правової процедури.

Згідно з абз.2 ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, будь-яких доказів, які б вказували слідчому судді на протилежне, а також, що в разі скасування арешту в цій частині існуватимуть будь-які ризики, які б перешкоджали виконанню завдань в даному кримінальному провадженні, передбачених ст.2 КПК України, під час розгляду клопотання, надано не було.

Враховуючи зазначене, приходжу до висновку, що підстави в обмеженні користування та володінні даним транспортним засобом відсутні, однак потреба в обмеженні права розпорядження (відчуження) даного автомобіля не відпала та зберігається. А тому клопотання про скасування арешту підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги повернути володільцеві вище вказаний транспортний засіб у користування слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Відтак, слідчий суддя може зобов`язати слідчого вчинити певну дію лише при розгляді скарги на рішення, дію чи бездіяльність такого.

Враховуючи те, що станом на момент винесення даної ухвали бездіяльність слідчого щодо невидачі транспортного засобу власнику відсутня, а право власника майна не порушене, слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості зобов`язувати його вчиняти такі дії, тому в цій частині клопотання слід відмовити, оскільки слідчий в межах своїх повноважень вирішує вказане питання.

Керуючись ст. 98, 100, 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив :

клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні за ст. 198 КК України, внесеному до ЄРДР за № 0000836 від 20.09.2024 року, - задоволити частково.

Скасувати арешт накладений відповідно до ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.09.2024 року на автомобіль марки «Ford» моделі «Кuga», 2011 року випуску, чорного кольору (ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 ), з державним номерним знаком « НОМЕР_2 », заборонивши відчужувати такий автомобіль, а також ключі запалювання в кількості 2 штук, що належить на праві власності ОСОБА_3 .

В іншій частині клопотання, - відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1