ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/322/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - слідчий суддя
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-сс/817/322/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2024 року про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.11.2024.

Одночасно визначено заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 241840 гривень, у випадку внесення якої покладено на підозрювану ОСОБА_7 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить дану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисної.

Вказує на те що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально описані останні виходячи з припущень. Вважає, що при постановленні ухвали не враховано, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, її незадовільнийстан здоров`я, наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, перебування на її утриманні родичів, дитини, не доведенння прокурором ризиків її втечі та обгрунтованості підозри, в також наявної провокації. Зазначає, що рішення слідчого судді грунтується в основному на тяжкості покарання. Звертає увагу на те, що продовження строку тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі, вважає, що наведене є особливо важливо в таких справах, як ця, в якій правова кваліфікація фактів, а отже, й покарання, що загрожує заявниці, були дані обвинуваченням без судового дослідження.

Посилається на практику ЄСПЛ у справах «Гафа проти Мальти» § 73; «Колакович проти Мальти» § 72 та зазначає, що той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрювану та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, старшим слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 09.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч. 3 ст. 332 КК України.

21 вересня 2024 року, в межах кримінального провадження № 0000114, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч. 3 ст. 332 КК України- організації незаконного переправлення осбі через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненн вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів для усунення перешкод, вчинених організованою групою з корисливих мотивів та щодо кількох осіб .

В апеляційній скарзі оспорюються висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч. 3 ст. 332 КК України та висловлено довід про наявність провокації.

Аналізуючи до практику Європейського суду з прав людини у справах «Раманаускас проти Литви», «Тейшейра де Кастро проти Португалії» та «Акбай та інші проти Німеччини» провокацією на противагу законному розслідуванню під прикриттям, ЄСПЛ розглядає як ситуацію, коли залучені посадові особи працівники органів правопорядку чи особи, що діють за їхньою вказівкою, не обмежуються розслідуванням протиправної діяльності пасивним способом за своєю суттю, а впливають на суб`єкта так, щоб підбурити його до скоєння злочину, який за інших обставин не був би вчинений, задля того, щоб зафіксувати його скоєння, тобто надати можливість отримати доказ і розпочати кримінальне переслідування.

Однак, висновок про наявність чи відсутність провокації злочину суд може зробити висновок при розгляді кримінального провадження по суті, коли досудове розслідування є завершеним та сторона обвинувачення вважає, що зібрані докази є достатніми для доведення вини особи в суді. На даній стадії кримінального провадження, коли досудове розслідування не є завершеним, слідчий суддя та колегія суддів не вправі робити висновок про наявність чи відсутність провокації злочину.

Поряд із тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу, є значно нижчим, а ніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Колегія суддів вважає, що під час перевірки, чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя вірно з`ясовував, чи наявні факти та інформацію, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, своїми діями могла вчинити кримінальне правопорушення, а також, чи вони виправдовують подальше розслідування.

Зокрема, колегія суддів вважає, що слідчий суддя достеменно дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, дійшов правильного висновку про доведеність наявності обгрунтованої підозри, що підтверджується доказами, а саме: рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 08.03.2024; повідомленням про виявлення кримінального правопорушення від 10.06.2024 № 69/5/1/3-1849; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 09.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 12.09.2024 та від 20.09.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.09.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 20.09.2024; протоколами огляду мобільних телефонів вилучених в ході проведення обшуків у даному кримінальному провадженні; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваної під вартою, які обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваної.

Так, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, тому ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке їй загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Колегія суддів дійшла висновку, що суворість передбаченого статтею КК України покарання у формі позбавлення волі не є єдиним фактором, на які посилався слідчий суддя в ухвалі, однак була суттєвим елементом при оцінюванні ним наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у тому чисті переховування від від слідства і суду. Колегія суддів вважає, що встановлення слідчим суддею наявності ризику передбаченого п. 1 ч. 1 КПК України з врахуванням тяжкості злочину не є передбаченням можливого майбутнього вироку з покаранням вигляді позбавлення волі, як на це посилається захисник.

Щодо наявності ризику знищення, приховування чи спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то як вірно зазначив слідчий суддя в межах цього кримінального провадження органом досудового розслідування здійснюється розслідування інших епізодів злочинної діяльності, до яких може бути причетна підозрювана та інші не встановленні особи. У зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення місце знаходження та вилучення речових доказів, насамперед місцезнаходження сім-карток операторів стільникового зв`язку та мобільних телефонів з яких здійснювалось надання вказівок та порад щодо організації та сприянню незаконному переправленню через державний кордон України. ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей насамперед не відшукані на даний час сім-картки та мобільні телефони, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, встановлення інших фактів незаконного переправлення осіб через державний кордон та викриття інших осіб, причетних до цієї незаконного діяльності, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань, визначених статтею 2 КПК України.

Щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, то даний ризик є реальним оскільки досудовим розслідуванням ще не встановлено усіх свідків та очевидців, вказані особи не допитані. Водночас, вони можуть бути відомі підозрюваній, а відтак існує достатня вірогідність, що остання як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків/потерпілих з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати. Також, ОСОБА_7 особисто або через третіх осіб може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз, на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою ненадання ними показань чи надання показань в її користь.

Щодо наявності ризику іншими чином перешкоджати кримінальному провадженню то слід зазначити, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, яким передувала ретельна підготовка до їх вчинення та їх подальше приховування, із залученням значної кількості осіб, а тому, за таких обставин, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слід зазначити, що підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні багатоепізодного кримінального правопорушення у складі групи, може продовжити злочинну діяльність

В свою чергу на підвищену суспільну небезпечність злочину, який інкримінується підозрюваній ОСОБА_7 вказують фактичні обставини вчиненого, а саме багатоепізодність, наявність корисливих мотивів, умови воєнного стану.

Тому суд обґрунтовано визнав, що вищенаведені обставини свідчать про неможливість запобігання переліченим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, а також, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки та належного виконання підозрюваною її процесуальних обов`язків.

Доведення існування вказаних ризиків не вимагає надання доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, проте вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого та прокурора підстави для обрання щодо підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею були ретельно перевірені.

Також, на переконання колегії суддів за встановлених обставин доводи захисника про наявність обставин, які позитивно характеризують підозрювану, її молодий вік, незадовільний стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, перебування на її утриманні родичів та дитини, не може слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення її належної процесуальної поведінки, а тому обрання щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити виконання нею її процесуальних обов`язків.

Крім того, слідчий суддя одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої підозрювана підлягає звільненню з під варти.

При цьому, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя врахував наявні відомості щодо особи підозрюваної, її матеріальне становище та характер інкримінованого їй правопорушення, яке пов`язане з переправленням осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, що несе особливо суспільно-небезпечний характер в умовах воєнного стану і визначив розмір застави у межах, встановлених ст.182 КПК України, яка на думку суду не підлягає зменшенню, як на це посилається захисник, оскільки розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною, покладених на неї обов`язків.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо підозрюваної ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2024 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді