ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/613/24 Справа № 192/1480/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000365, щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жданово Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік 06 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненому за наступних обставин.

01 червня 2023 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, рухаючись автодорогою Т0417 між с. Надіївка та с. Аполлонівка Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в напрямку с. Аполлонівка з пасажиром ОСОБА_9 , проявляючи крайню неувагу до дорожньої обстановки та її змін та в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив контроль над керуванням та виїхав за межі проїзної частини в районі електроопори № 43 на відстані 710 м від с. Надіївка, де у кюветі автомобіль перекинувся. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого багатоуламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, рвано-забійної рани правої гомілки, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани лобної ділянки, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року скасувати та направити справу на новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином усі наявні у матеріалах справи докази. Зазначив, що до участі у справі не було залучено захисника, а він є юридично необізнаною особою та потребував правового захисту, однак судом першої інстанції не було залучено захисника у справі. Вказав, що усі процесуальні дії вчинялися без присутності адвоката, права та обов`язки йому були оголошені виключно слідчим та прокурором, які є зацікавленими особами при проведенні слідчих дій, пояснення надавалися із зауваженнями та пропозиціями слідчого. Зазначив, що він щиро розкаявся у скоєному, проте суд першої інстанції не врахував вказане, як помякшуючу обставину. Вказав, що згідно з вироку прокурор в дебатах просив призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, однак суд першої інстанції вирішив, що це є не доцільним.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, в разі незадоволення апеляційної скарги просили пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , просила задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 суд повно та всебічно перевірив всі зібрані на досудовому розслідуванні докази, у тому числі показання обвинуваченого ОСОБА_7 , винуватість якого, незважаючи на часткове визнання ним своєї провини, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті та будучи допитаною у суді першої інстанції, вказала, що 01 червня 2023 року ввечері її односелець ОСОБА_7 запропонував відвезти її в смт Солоне до аптеки за ліками. Вона погодилася, оскільки довіряла йому як водію, та сіла на пасажирське сидіння автомобіля, проте не пристебнулася паском безпеки і вони рушили в сторону с. Аполлонівка з с. Надіївка. Вона не слідкувала за дорожньою обстановкою, але пам`ятає як обвинуваченого засліпило фарами зустрічне авто, після чого він викрутив кермо та вони опинилися в кюветі. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження, а всі кошти на лікування обвинувачений відшкодував, а тому будь-який претензій потерпіла до обвинуваченого не має. Чи перебував ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, вона не знає, оскільки в той вечір його поведінка була цілком адекватною, а запаху алкоголю вона не чула; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, план-схемою та таблицями зображень до нього від 02 червня 2023 року, згідно якого місцем дорожньо-транспортної пригоди є автодорога між АДРЕСА_1 , внаслідок перекидання в кюветі транспортного засобу в районі електроопори № 43 автомобіль «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження у вигляді деформації всього кузова; висновком судово-токсикологічної експертизи № 133353 від 19 липня 2023 року, згідно якого при судово-токсилогічному дослідженні в доставленому зразку крові ОСОБА_7 , який був відібраний 02 червня 2023 року о 03 годині 10 хвилин, виявлений етиловий спирт у концентрації 2,18 проміле; висновком судово-медичної експертизи № 2191е від 20 липня 2023 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу; висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/23911-ІТ від 20 липня 2023 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія ОСОБА_7 визначалася виконанням вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, і в нього не було перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх. При заданому механізмі події дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП; протоколом проведення слідчого експерименту з планом-схемою фото-таблицею від 14 липня 2023 року, згідно якого ОСОБА_7 показав місце та механізм ДТП; листом територіального сервісного центру МВС № 1242 від 05 червня 2023 року, згідно якого на ім`я ОСОБА_7 видавалося посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 11 червня 2004 року на категорії « АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 значиться серед позбавлених посвідчення водія, іншими доказами у своїй сукупності, зміст яких детально відображено у вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення права на захист не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження та спростовуються наступним.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування було дотримано положення ст. 20 КПК України та ОСОБА_7 було роз`яснено його права, у тому числі право на захист і на можливість призначення йому безоплатного захисника, проте від послуг захисника він відмовився.

У свою чергу суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання на виконання вимог ст. 345 КПК України вручив обвинуваченому пам`ятку про права та обов`язки, з`ясував: чи зрозумілі йому ці права, чи не потребує обвинувачений захисника та чи не пов`язана така відмова з його матеріальним станом і роз`яснив право на залучення безоплатного захисника за рахунок держави. Окрім того, у судовому засіданні 11 вересня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 заявив, що захисник йому не потрібен, захищати себе буде сам. Оскільки ОСОБА_7 заявив, що не потребує захисника, свої права буде захищати самостійно, а участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, то порушень права на захист суд апеляційної інстанції не вбачає.

Необхідно зазначити й те, що під час судового розгляду справи обвинувачений не перебував під вартою, а тому мав можливість за необхідності самостійно залучити захисника шляхом звернення до регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення йому більш м`якого покарання, то вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також не встановив обставин, які обтяжують чи помякшують покарання.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих не перебуває, позбавлений права керування транспортними засобами, а також відсутності обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік 06 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не призначив покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, про що просив прокурор в дебатах, апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, знову сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння та вчинив новий злочин.

Обвинуваченим як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к та від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к).

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання, апеляційний суд вважає, що призначене судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш мякого покарання на підставі ст. 69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4