Провадження №1-кп/761/3664/2024
В И Р О К

іменем України

28 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001319 від 21.07.2023, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, одружений, має двох малолітніх дітей 2020 та 2022 р.н., військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, учасник бойових дій,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю:

секретарів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

Стрілець-стрілець 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану 11.07.2023 здійснив нез?явлення на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 за адресою, яка вказана в обвинувальному акті, у Шевченківському районі м. Києва, після чого до 08.07.2024 проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснив нез?явлення вчасно на службу без поважних причин, що вчинено військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного злочину так, як зазначено в обвинувальному акті.

Так, обвинувачений зазначив, що будучи військовослужбовцем за власними мотивами будучи тимчасово звільненим, після закінчення терміну такого звільнення, на службу самовільно не з`явився. В подальшому він у військову частину не повертався та у такий спосіб самовільно тимчасово ухилився від проходження військової служби з 11.07.2023 до 08.07.2024. Погоджується, що вчинив нерозсудливо, щиро кається та бажає продовжити військову службу в лавах ЗСУ, однак наразі не зустрічався із представником військової частини з цього приводу, письмових документів, що представники військової частини мають намір провести з ним таку співбесіду, не має. Також пояснив, що він не мав поважних причин нез`являтись на службу у вказаний період, натомість фактично мав фізичну можливість повернутися на службу, ніякого лікування не проходив. Зазначив, що дійсно у 2017 році він був засуджений за ст. 407 КК України до покарання з іспитовим строком і такий іспитовий строк успішно пройшов.

Обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України, винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, а також просив суд суворо його не карати і не позбавляти волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у несвоєчасному з`явленні на службу без поважних причин, що вчинено військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують його особу, те, що він в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, є діючим військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2020 та 2022 року народження, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, має постійне місце проживання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

При цьому, суд зазначає, що у зв`язку із набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року №2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст. 69,75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України.

Крім того, з урахуванням особи обвинуваченого та вищевказаних конкретних обставин кримінального провадження, а також того, що ОСОБА_2 , будучи обізнаним про посилення відповідальності за самовільне залишення військовослужбовцями військових частин, разом з цим вказані обставини не стали належним запобіжником для вчинення відповідних дій ОСОБА_2 , суд не знаходить підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання до ОСОБА_2 , з огляду, зокрема і на те, що застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, які під час воєнного стану вчиняють злочини направлені на протиправне ухилення від проходження військової служби, або інші порушення встановленого порядку несення військової служби, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, що призведе до завдання дедалі більшої шкоди державі та суспільним інтересам в умовах воєнного стану.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного судом покарання, запобіжний захід, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч. 5 ст. 407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з дати ухвалення вироку у цьому кримінальному провадженні, зарахувавши у строк відбування покарання ОСОБА_2 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 08 липня 2024 року по 28 жовтня 2024 року із розрахунку день за день.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1