Справа №452/3228/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000518від 15 серпня 2024 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чайковичі Самбірського району Львівської області, громадянина України, українця, що має неповну середню освіту, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, інваліда 3-ї групи з дитинства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04 лютого 2016 року Турківським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі стст.75,76 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 31 жовтня 2016 року Самбірського міським судом Львівської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці, звільнений 11 вересня 2017 року за ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк покарання 5 місяців 4 дні;

- 10 липня 2019 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 19 квітня 2023 року по відбуттю строку покарання,

по обвинуваченню в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив аналогічне кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_4 14 серпня 2024 року близько 23 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи

їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу дістав гаманець з жіночої сумки, котра знаходилась на дивані в коридорі будинку, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 12000 грн. 00 коп., належні ОСОБА_6 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши при цьому обставини, викладені в обвинувальному акті та вироку суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що дійсно що дійсно 14 серпня 2024 року у вечірній час він разом з чоловіком потерпілої ОСОБА_6 розпивав спиртні напої в їх будинку АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_6 давала гроші для придбання горілки, тому він побачив, що в жіночій сумці потерпілої, яка лежала на дивані в коридорі будинку, знаходиться гаманець з грошовими коштами, котрі викрав шляхом вільного доступу та пішов додому. Грошові кошти в сумі 8480 грн. 00 коп. витратив на власні потреби, а грошові кошти в сумі 3520 грн. 00 коп. на наступний день добровільно видав працівникам поліції.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб та інші обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, а також суму викрадених грошових коштів, зазначив, що у вчиненому розкаюється, прохав суд суворо його не карати.

Суд вважає, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду із цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 8480 грн. 00 коп., посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 повернув лише 3520 грн. 00 коп. із заподіяної шкоди в сумі 12000 грн. 00 коп. (а.с.10-11).

Пред`явлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю та зазначив, що має намір відшкодувати решту завданої матеріальної шкоди в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_6 подала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі за станом здоров`я, зазначивши при цьому, що цивільний позов повністю підтримує, бажання приймати участь в судових дебатах не виявила, вказавши, що підтримує позицію процесуального прокурора щодо призначення покарання обвинуваченому.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, а також в повному обсязі визнав пред`явлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, висунутого ОСОБА_4 , який обмежено допитом обвинуваченого, а також вивченням даних, які характеризують його особу.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно, вчинивши крадіжку повторно, в умовах воєнного стану, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, що ним вчинено тяжкий злочин.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що він має визначене і постійне місце проживання, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, джерелами доходів є тимчасові заробітки, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, є інвалідом 3-ї групи з дитинства, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, разом з тим перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом Ш F-71, а саме, легка розумова відсталість, проте загальний стан його здоров`я визнано задовільним, при цьому, згідно висновку судово-психіатричного експерта №1062, ОСОБА_4 тяжкою психічною хворобою не страждає, а виявляє легку розумову відсталість, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, ОСОБА_4 на даний час перебуває в розшуку згідно постанови слідчого слідчого відділення ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області від 17 липня 2024 року у зв`язку із розслідуванням кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення шляхом добровільного повідомлення органу слідства і суду фактів, що мають істотне значення для з`ясування обставин його вчинення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

З урахуванням наявності обставин, які як пом`якшують покарання, так і обтяжують його, враховуючи особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, а також стан здоров`я, що він в цілому по матеріалах справи характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення, вчинені проти власності особи, які не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, перебуває в розшуку у зв`язку із розслідуванням іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, враховуючи його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, а також з урахуванням думки прокурора та наявності вимог майнового характеру з боку потерпілої особи суд, керуючись стст.63,65-67 КК України, знаходить можливим призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК

України, покарання у виді позбавлення волі на певний строк в мінімальних межах, передбачених санкцією частини статті.

При цьому, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_4 по інкримінованому кримінальному правопорушенню умовного покарання чи призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки саме таке покарання у виді позбавлення волі на певний строк з його реальним виконанням буде відповідати тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, судом враховано, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу у виді ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп., який не набрав законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Зі змісту ч.3 ст.72 КК України вбачається, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, штраф як основне покарання, призначений за один із злочинів, не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) та за сукупністю вироків (ст.71 КК України).

Таким чином, суд доходить висновку, що покарання у виді штрафу, призначене за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2024 року, слід виконувати самостійно.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, за кожне окремо, шляхом повного складання покарань у виді штрафу та позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В рамках даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та відповідно до позовних вимог потерпіла просила стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в сумі 8480 грн. 00 коп..

Відповідно до ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною першою статті 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року №3, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на суму 12000 грн. 00 коп., яку обвинувачений ОСОБА_4 частково відшкодував шляхом повернення залишку викрадених грошових коштів в розмірі 3520 грн. 00 коп..

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов на відшкодування решти матеріальної шкоди в сумі 8480 грн. 00 коп..

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю пред`явлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди.

Відтак, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої підлягає задоволенню.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано захід забезпечення кримінального провадження, а саме, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись стст.368,370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом повного складання покарань остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років та за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2024 року у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок, на користь держави.

На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 серпня 2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок, - виконувати самостійно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 , - залишити без змін.

Строк покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання у зв`язку з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, з 29 серпня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на корись ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування майнової шкоди 8480 (вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 3520 грн. 00 коп., що знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , - залишити їй як їх власнику;

- три фіскальні чеки, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, - знищити.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1