Дата документу 29.07.2024 Справа № 323/516/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/516/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/759/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 191 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000175 від 1 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000175 від 1 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт був складений без дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: відсутнє чітке формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_8 ; не конкретизовано, коли саме та за яких обставин утворено організовану групу, як довго вона функціонувала, відомості про характер стосунків, які склалися між її членами; за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у відношенні ОСОБА_8 не зазначено дані про подію злочину, форму вини та мотив; у частині пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення неналежно викладено фактичні обставини справи, не сформульовано чітке та зрозуміле обвинувачення, не конкретизований та не розкритий зміст обвинувачення; за обвинуваченням ОСОБА_9 не зрозумілим є застосування ч. 5 ст. 27 та ч. 3 ст. 28 КК України; зміст обвинувачення всіх обвинувачених збігається дослівно, хоча їх дії кваліфіковані за різними статтями; не відображено суб`єктивну сторону інкримінованих злочинів; формулювання обвинувачення містить іншу суму привласнених грошових, ніж при описанні злочинного діяння за ч. 5 ст. 191 КК України; не зазначено анкетні відомості про потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в обвинувальному акті зазначені всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, у тому числі передбачені п. 3 ч. 2 вказаної статті.

За положеннями ст. 314 КПК України, суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт лише у разі його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Отже суд першої інстанції має перевірити відповідність обвинувального акту на предмет його відповідності вимогам ст. 291 КПК України, які є вичерпними.

Просить ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Прокурором ОСОБА_6 перед початком апеляційного розгляду у кримінальному провадженні були надані доповнення до апеляційної скарги.

У доповненні прокурор акцентує на тому, що суд першої інстанції мав повноваження повертати обвинувальний акт лише у випадку його невідповідності вимогам статті 291 КПК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що діями ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Комишуваській селищній раді Оріхівського району Запорізької області було завдано збитків на суму 964 372 гривень.

Проте, незважаючи на обізнаність ради про проведення досудового розслідування та наявність збитків, рада не зверталась до органу досудового розслідування з заявами про визнання їх потерпілими чи з позовом про відшкодування шкоди.

У зв`язку з цим, при виконанні слідчим статті 290 КПК України рада не була повідомлена про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів провадження.

Під час розслідування начальник відділу взаємодії з правоохоронними органами Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області ОСОБА_13 звернувся до слідчого із заявою про залучення його як представника потерпілої сторони та виявив бажання представляти інтереси громади у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції під час розгляду справи у підготовчому засіданні вийшов за межі статті 314 КПК України, оцінюючи повноваження потерпілої сторони, що належить до компетенції судового розгляду по суті справи.

Апелянт наголошує, що в обвинувальному акті чітко зазначено час створення організованої групи та обставини її створення.

У своїй ухвалі від 03 квітня 2024 року суд першої інстанції вказав на невідповідність фактів, викладених у обвинувальному акті, що не стосуються ОСОБА_9 і не впливають на кваліфікацію її дій.

Також суд під час підготовчого засідання здійснив перевірку завданої шкоди, що не є повноваженнями суду на цій стадії судового розгляду.

Прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2024 року та повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до суду першої інстанції для нового розгляду справи зі стадії підготовчого судового засідання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_10 , подав заперечення на доповнення апеляційної скарги прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 .

У своїх запереченнях адвокат зазначає, що орган досудового розслідування не конкретизував, коли і за яких обставин була створена організована група, як довго вона функціонувала, а також відсутні відомості про характер стосунків між її членами.

Крім того, у відповідь на доводи апелянта, адвокат підкреслює, що в описовій частині обвинувального акту сторона обвинувачення не вказала даних про подію (час, місце, спосіб вчинення), форму вини ОСОБА_8 та мотив його дій.

Адвокат також наголошує, що в обвинувальному акті прокурор безпідставно вніс інформацію стосовно потерпілого та його представника, оскільки селищна рада не подавала заяв про визнання її потерпілою стороною, не є заявником у кримінальному провадженні та депутатами було висловлено думку про відсутність необхідності представництва у кримінальному провадженні.

Вказує в противагу доводам апелянта, що суд під час підготовчого судового засідання не вийшов за межі процесуального закону, а навпаки виконав законні вимоги ст. 314, ст. 342 КПК України, зокрема здійснив перевірку повноважень представника.

Просить апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що суд почав оцінювати фактичні обставини та докази, таким чином вийшов за межі ст. 314 КПК України. Крім того, на цій стадії суд не повинен був рахувати розмір завданих збитків.

Авдокат ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу та зазначив, що орган досудового розслідування повинен був вказати потерпілого та представника, а Комишуваська сільська рада стверджує, що не є потерпілою стороною.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав свого захисника без доповнень.

Адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав позицію адвоката ОСОБА_10 та зазначив, що суд першої інстанції не вийшов за межі ст. 314 КПК України, ОСОБА_14 ніхто не уповноважував представляти інтереси потерпілого. Вважає, що органом досудового розслідування було явно порушено ст. 55 України в частині залучення потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав свого захисника без доповнень.

Адвокат ОСОБА_12 у судовому засіданні апеляційного суду вважав рішення суду першої інстанції законним, оскільки суд не оцінював докази, а лише оцінив правильність кваліфікації дій та зрозумілість висунутого обвинувачення.

Обвинувачена ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала свого захисника без доповнень.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як визначає ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність.

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зміст обвинувального акту свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Колегія суддів зазначає, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін «неконкретність обвинувачення» широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акту відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними висновки суду про те, що в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення, не конкретизовано, коли саме та за яких обставин утворено організовану групу, як довго вона функціонувала, відомості про характер стосунків, які склалися між її членами, не зазначено дані про подію злочину, форму вини та мотив, не відображено суб`єктивну сторону інкримінованих злочинів, формулювання обвинувачення містить іншу суму привласнених грошових, ніж при описанні злочинного діяння.

З огляду на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині того, що прокурор викладає фактичні обставини, які він вважає встановленими, застосовані в обвинувальному акті формулювання для визначення дій, які вчинили обвинувачені, спрямованості їх умислу, мотивів, часу, місця та способу вчинення кримінальних правопорушень, не є порушенням вимог вищезазначеної кримінальної процесуальної норми, і вказані обставини, за необхідності, можуть бути уточнені у судовому засіданні та не перешкоджають можливості призначення справи до судового розгляду.

До того ж, з`ясування обставин справи, в тому числі щодо конкретних дій, які вчинили обвинувачені, спрямованості умислу, часу, місця, мотиву та способу вчинення кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації дій обвинувачених, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.

Разом з тим, обставини, які відповідно до частини першої ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинувачених у їх вчиненні, форма вини, мотив та мета вчинених кримінальних правопорушень в обвинувальному акті викладені.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, послався на те, що органом досудового розслідування належним чином не встановлено відомості про потерпілого в даному кримінального провадження.

Проте, на переконання колегії суддів, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000175 від 1 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що при його складанні було дотримано вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку із чим рішення про його повернення прокурору слід вважати передчасним.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілими у даному кримінальному провадженні є Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області, якій було спричинено матеріальні збитки на суму 964 372 грн.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що вказана інформація, за її змістом, може бути викладена лише щодо фізичної особи, в той час як щодо юридичної особи такі відомості відсутні, а отже і не можуть бути зазначені.

Колегія суддів зважає на те, що Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області за своїм статусом є юридичною особою, що зареєстрована та розташована за чітко визначеною адресою, і ця інформація може бути без будь-яких перешкод з`ясована з відкритих джерел, а отже виклик представників цього потерпілого у судове засідання не являє будь-якої складності.

До того ж, судом та стороною обвинувачення вжиті належні заходи з метою забезпечення явки представника потерпілого юридичної особи та потерпілого, який виразив власну позицію, повністю реалізувавши свої права.

Також апеляційної інстанції вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що підставою для повернення обвинувального акта прокурору є не будь-яка формальна невідповідність його вимогам закону, а лише ті недоліки, що унеможливлюють призначення справи до розгляду, чого у даному випадку не вбачається.

Таким чином, при складанні обвинувального акта у даному кримінальному провадженні не було порушено вимоги процесуального закону щодо обсягу зазначення відомостей про потерпілого, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про передчасність рішення про повернення йому обвинувального акту.

З правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17 (провадження № 13-66кс18) вбачається, що поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «потерпілий», яке використано у ст.46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному, виходячи з такого.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України.

Кримінальний процесуальний закон (статті 55, 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Таким чином, чинний КПК України передбачає юридичну фікцію, відповідно до якої інша особа визнається власне потерпілим, хоча їй безпосередньо не заподіяна шкода в результаті вчинення кримінального правопорушення. Водночас КПК України закріплює перехід до такої особи не тільки прав потерпілого, а й перехід самого процесуального статусу потерпілого.

Отже в даному кримінальному провадження Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області є потерпілим у кримінально-правовому розумінні, а начальник відділу взаємодії з правоохоронними органами Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області ОСОБА_13 є потерпілим у кримінально-процесуальному розуміння цього поняття.

З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акта прокурору, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000175 від 1 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору, - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4