ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 615/1862/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/1133/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 30.09.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 28 11 2024 року без права внесення застави.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та про постановлення нової, якою, на думку апелянта, слід змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, поклавши на нього процесуальні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що слідчим суддею порушені норми КПК України та не повністю досліджені обставини, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а прокурором та слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вважає, що ризики в даному кримінальному провадженні відсутні або мінімальні.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 характеризується виключно позитивно, в минулому був військовослужбовцем ЗСУ, має певні проблеми зі здоров`ям, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, противоправного нічого ніколи не вчиняв. Крім того, підозрюваний має сім`ю, працевлаштований та є єдиною особою, яка має можливість заробляти кошти на утримання своєї сім`ї, яка складається з двох сестер та рідного брата, який має статус «УБД».

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та робить висновок, що вони є абстрактними.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник, підозрюваний та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Перед початком судового засідання від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за його відсутності. Від прокурора та підозрюваного жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі прокурор та підозрюваний також не наполягали.

Беручи до уваги вищевказане, а також враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності підозрюваного, його захисника та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ ВП №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали досудового розслідування №0000300 від 28 09 2024, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 27 09 2024 року після 21:00 ОСОБА_6 разом з малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою познайомився цього ж дня в соціальній групі месенджера «Телеграм», прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає. В цей час у ОСОБА_6 виник прямий умисел на вчинення дій сексуального характеру стосовно малолітньої ОСОБА_8 , реалізуючи який, знаходячись в кімнаті будинку, маючи намір задовольнити свою статеву пристрасть з малолітньою, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, користуючись її безпорадним станом в силу свого віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому опір, вступив з ОСОБА_8 в статеві зносини природним способом.

28 09 2024 року ОСОБА_6 , в порядку ст.208 КПК України, було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Враховуючи це слідчий звернувся до Валківського районного суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без права внесення застави стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, санкція якого встановлює покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років, а також наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким можливо лише шляхом обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий послався на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме: рапорт про реєстрацію кримінального правопорушення; протокол огляду місця вчинення кримінального правопорушення; протокол допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_8 ; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема, враховуючи повідомлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яке є особливо тяжким злочином і за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи, що ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на свідків та малолітню потерпілу у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих свідків, яким відомо про вчинення кримінальних правопорушень, не можна виключати можливість такого впливу ОСОБА_6 на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки той факт, що у разі засудження ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, як основне покарання, йому судом може бути призначене позбавлення волі на тривалий термін, що може свідчити про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного у майбутньому, чим останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі перешкоджати здійсненню швидкого та об`єктивного судового розгляду.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, може ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, покладених на нього як підозрюваного, а також те, що застосування стосовно нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, виключається можливість обрання стосовно ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому колегія суддів вбачає підвищений ступінь суспільної небезпечності, що свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Твердження захисника про те, що підозрюваний характеризується виключно позитивно, в минулому був військовослужбовцем ЗСУ, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, противоправного нічого ніколи не вчиняв, має сім`ю, працевлаштований та є єдиною особою, яка має можливість заробляти кошти на утримання своєї сім`ї, яка складається з двох сестер та рідного брата, який має статус «УБД», колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу №294 від 20 10 2023 року ОСОБА_6 10 03 2023 року самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 , перебуває в розпорядженні командира, увільнений від займаної посади і йому призупинено військову службу за мобілізацією в ЗСУ та виплати з усіх видів забезпечення. Крім того, підозрюваний виключений зі списків особового складу в/ч. Не судимий. На обліку у лікаря нарколога/психіатра не перебуває.

Доводи, які полягають у тому, що у ОСОБА_6 має певні проблеми зі здоров`ям, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що підозрюваний позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, перебування підозрюваного в умовах СІЗО.

Апеляційний суд також бере до уваги те, що надана захисником медична документація свідчить про кількаденні лікування, до того ж протягом 2022 року, останній раз 19 07 2023 року, що не може свідчити про неможливість продовження лікування в умовах СІЗО. Зі слів підозрюваного суду першої інстанції стало відомо, що він дійсно самовільно залишив в/ч, після лікування не повернувся, неофіційно працював в сфері лісового господарства, що відноситься до важкої праці, до того ж проживав в неофіційно орендованому будинку, що свідчить про ухилення від військової служби.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 30.09.2024 року про задоволення клопотання слідчого та про застосування до підозрюваного за ч.4 ст.152 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 28.11.2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4