ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/73/23

Провадження № 11-кп/4820/458/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2024 року у кримінальному провадженні №002892, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2022 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Деражня, Хмельницької області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його затримання - 03.12.2022 року до набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 10 103 грн. 90 коп. Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.12.2022 року

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 500000 (п`ятсот тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також 18570 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди. В іншій частині цивільний позов залишено без розгляду.

Відповідно до вироку суду, 24 листопада 2022 року, близько 17:00 години ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_11 , в будинку АДРЕСА_2 , розпивав із останнім алкогольні напої. В ході розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_11 розпочав словесну суперечку із ОСОБА_7 , в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , перебуваючи в житловій кімнаті будинку АДРЕСА_2 , навпроти ОСОБА_11 , кулаками обох рук та ногами почергово наніс не менше 13 ударів в голову, не менше 10 ударів в грудну клітину та не менше 19 ударів по верхнім та нижнім кінцівкам, в результаті отримання яких потерпілий ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину.

Такими умисними протиправними діями ОСОБА_7 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді:

- крововиливу по зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині - 2, в середній третині - 2, в нижній третині - 1, по боковій поверхні правого стегна в середній та нижній третині - 2, по передній поверхні колінного суглобу справа - 2, по передній поверхні лівого колінного суглоба - 4, по зовнішній поверхні лівої кисті - 1, по зовнішній поверхні лівого передпліччя від нижньої до середньої третини - 1, по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині - 1, по зовнішній поверхні правого променево-зап`ястного суглобу - 1, по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині - 1 та в середній третині - 1, які виникли від ударів твердими тупими предметами, яким могли бути кулаки, взуті ноги та інші предмети, незадовго до настання смерті, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

- тупої травми голови, крововиливу в навколо очній ділянці зліва з переходом на виличну ділянку, на фоні якого садно, крововиливу в ділянці лоба справа та його середньої частини на фоні якого два садна, крововиливу в ділянці лоба зліва на фоні якого садно, крововиливу в ділянці спинки носа на фоні якого два садна, перелому кісток носа, крововиливу в навколо очній ділянці справа, крововиливу у виличній ділянці справа та в ділянці правої щоки на фоні якого садно, крововиливу в скроневій ділянці справа, масивного крововиливу з внутрішньої сторони м`яких тканин лобної, скроневої та тім`яної ділянок справа та серединної лінії лобної та тім`яної ділянок, субдуральної гематоми, масивного, тотального субарахноїдального крововиливу, крововиливу в бокові шлуночки мозку;

- тупої травми грудної клітини: масивного крововиливу по передній поверхні грудної клітки, який розповсюджується від рівня 6-7 ребер знизу, зверху до рівня обох надключичних ділянок і по бокових поверхнях до рівня правої та лівої передніх аксілярних ліній справа та зліва, з переходом на передню поверхню правого плечового суглобу, крововиливу по боковій поверхні грудної клітини зліва, від рівня другого ребра до реберної дуги, згинальних переломів 2-7 ребер зліва між середньо-аксілярною та передньо-аксілярною лініями та згинальних переломів 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, розгинальних перелом 8-10 ребер зліва по задній аксілярній лінії, розриву тканини лівої легені, лівобічного гемотораксу;

- масивного крововиливу по передній поверхні грудної клітки, який розповсюджується до рівня 6-7 ребер знизу, зверху до рівня надключичних ділянок і по бокових поверхнях до рівня правої та лівої передніх аксілярних ліній справа та зліва, з переходом на передню поверхню правого плечового суглобу, згинальні переломи 2-7 ребер зліва між середньо-аксілярною та передньо-аксілярною лініями та згинальні переломи 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії;

- крововиливу по боковій поверхні грудної клітини зліва, від рівня другого ребра до реберної дуги, розгинальні переломи 8-10 ребер зліва по задній аксілярній лінії, розриву тканини лівої легені, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Причиною смерті ОСОБА_11 є тупа травма голови, грудної клітини, закрита черепно-мозкова травма: субдуральна гематома, масивний субарахноїдальний крововилив, крововилив в бокові шлуночки мозку, множинні переломи ребер з розривом лівої легені та лівобічним гемотораксом, що призвели до дихальної недостатності та набряку головного мозку.

Після вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 покинув приміщення будинку АДРЕСА_2 , ззовні зачинивши за собою вхідні двері будинку із використанням дерев`яної балки.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, що кваліфікується, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На зазначений вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та визнати його невинуватим за ч.1 ст.115 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього закрити на підставі п.2 і п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Вважає, що вказаний вирок суду є незаконним та необґрунтованим, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження виходячи з наступного.

Під час судового слідства не встановлені докази його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, докази, надані стороною обвинувачення, свідчать лише про те, що 24 листопада (можливо 25 чи 26 листопада) 2022 року було вчинено вбивство ОСОБА_11 , але доказів про те, хто, чим і як це вчинив - суду не надано.

Переконаний, що сторона обвинувачення не довела в процесі судового розгляду винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, не надала суду переконливих і допустимих доказів на доведення його вини.

Той факт, що в період з 16 до 18 години (можливо і з 16 до 19 години - точний час не встановлений ні досудовим розслідування, ні в суді) 24.11.2022 року ОСОБА_7 перебував у ОСОБА_11 , визначений лише з його же показів.

Зазначає, що дата смерті ОСОБА_11 , тим більше час, експертними дослідженнями не встановлені, а лише зазначено, що з часу настання смерті ОСОБА_11 до моменту розтину пройшло не менше 7 діб, тоді як експертиза проводилась у період з 24 листопада по 01 грудня 2022 року, тому не можна стверджувати, що вбивство вчинив саме він - ОСОБА_7 24 листопада 2022 близько 17 години.

Стороною обвинувачення не надано, а в суді не здобуто жодного доказу на підтвердження обвинувачення, так як жодного свідка вбивства немає, а речові докази, процесуальні документи та висновки експертів також не підтверджують вину саме ОСОБА_7 у вбивстві ОСОБА_11 . При цьому суд послався на недопустимі і неналежні докази.

Звертає увагу, що наніс ОСОБА_11 декілька ударів, чим можливо спричинив йому тілесні ушкодження, але якого ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження в суді не встановлено. Умислу на вбивство ОСОБА_11 і на спричинення йому тілесних ушкоджень у нього не було та в суді не встановлено, тому його дії можуть бути кваліфіковані не більше як за ст.125 КК України.

У даному випадку кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, так як можливості настання наслідків самооборони ОСОБА_7 не передбачав, а в конфліктній ситуації захищав свою недоторканість і здоров`я.

Постановляючи вирок, суд безпідставно поклав в його основу протокол огляду місця події від 02.12.2022 року (т.1 а/п 169-213), який є недопустимим доказом, оскільки, всупереч вимогам ч.2 ст.237 КПК України огляд житла проводився з елементами обшуку. Зокрема, речовими доказами визнано кухонне приладдя, віднайдене в шухляді тумбочки, тому це не є оглядом, а обшуком і потребувало ухвали слідчого судді.

Як убачається з матеріалів справи, прокурор чи слідчий із клопотанням про надання дозволу на проведення огляду чи обшуку домоволодіння ОСОБА_10 не зверталися. Крім того, всупереч ч.10 ст.236 КПК України, вказаний ОМП проведений без фіксації за допомогою аудіо- та відеозапису, що визначено законом як обов`язкове.

Тому, на думку апелянта, всі докази, які вилучені під час проведення огляду місця події, так само як і всі висновки експертів по даній кримінальній справі, здійснені за результатами дослідження доказів, є недопустимими доказами, тому такі докази не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. При цьому вважає, що неодноразове ініціювання стороною обвинувачення проведення додаткових судово-медичних експертиз свідчить про наявність у сторони обвинувачення сумнівів з приводу самого обвинувачення.

Крім того, протокол затримання від 03 грудня 2022 року (т.3 а/п 37-42) є недопустимим доказом, так як затримання відбулось з порушенням положень ч.1 ст.208 КПК України, оскільки очевидців події не було, безпосередньо після вчинення злочину ніхто не вказував на ОСОБА_7 , заяв до правоохоронних органів не надходило. З часу події до 02.12.2022 року - дати виявлення трупу, пройшло 8 діб, тому для того, щоб його затримати, орган досудового розслідування повинен був звернутися до слідчого судді з клопотанням на підставі ч.1 ст.207 КПК України. Зауважує, що був затриманий не у приміщенні Хмельницького РУП ГУНП, як це зазначено в протоколі про затримання, а за місцем проживання - в с.Гелетинці. При цьому, всупереч вимогам ст.ст.104 і 208 КПК України місце затримання в протоколі не зазначено, а сам протокол затримання складався з 01 год. 40 хв. Вказує, що під час затримання були порушені його права, передбачені п.4 ст. 208 КПК України та п.3 ч.2 ст.42 КПК України, оскільки фактичне затримання відбулося о 00 год. 45 хв., а права були роз`яснені лише через 01 годину після затримання.

Також вважає недопустимим доказом постанову слідчого про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 27.12.2022 року з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.115 КК України, так як цей документ обґрунтований лише висновком експерта щодо тяжкості виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень (т.3 а/п 22-24).

Таким чином, єдиним належним і допустимим доказом у справі є протокол слідчого експерименту від 03.12.2022 року, згідно якого ОСОБА_11 вчинив замах на вбивство. Цей доказ не підтверджує, а спростовує вину ОСОБА_7 (т.2 а/п 75-77).

Вважає, що все обвинувачення щодо нього побудоване на домислах, до яких суд безпідставно не віднісся критично, а тому він підлягає виправданню з підстав, передбачених ст.373 КПК України.

Також зазначає, що потерпіла не довела спричинення їй моральної шкоди та не надала суду належних доказів спричинення матеріальної шкоди, тому суд безпідставно задовольнив її позов.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, з наведених в ній підстав, просили їх задовольнити повністю.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, поважних причин неприбуття не повідомила. Згідно з частиною 4 статті 405 КПК України, її неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Представник потерпілої ОСОБА_9 заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Прокурор не визнав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника, представника потерпілої та думку прокурора за апеляційними доводами, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , надав юридичну оцінку його діям та відповідно до вимог КК України кваліфікував його дії за частиною 1 статті 115 КК України.

Згідно з вимогами статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує доведеність його вини у вбивстві, вважає недоведеним спричинення саме ним потерпілому тілесних ушкоджень, від яких останній помер, зазначає, що не вбивав ОСОБА_11 , умислу на його вбивство у нього не було, в ході сварки міг спричинити ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, оскільки наніс ОСОБА_11 тільки декілька ударів, а речові докази, процесуальні документи та висновки експертів, на які послався суд, є недопустимими і неналежними доказами.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

В контексті принципу доведення вини поза розумним сумнівом колегія суддів акцентує увагу на тому, що показання свідків, письмові докази, не можуть оцінюватись відокремлено один від одного. Навіть якщо один із доказів не повною мірою підтверджує вину особи у вчиненні злочину, аналіз цього доказу у взаємозв`язку із іншими доказами може свідчити про доведеність такої вини.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого, у тому числі і ті, що зазначені ним в апеляційній скарзі, які свого підтвердження у процесі судового розгляду не знайшли та спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, висновки суду про доведеність його винуватості в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які були оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Суд першої інстанції на обґрунтування доведеності вини обвинуваченого проаналізував показання самого обвинуваченого, показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколи слідчих (розшукових) дій, висновки судово-медичних експертиз та інші письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав та показав, що 24.11.2022 року близько 14.30 він разом із своїм братом прийшли до ОСОБА_11 додому з метою спільного розпиття горілки, через хвилин 20 брат пішов до себе додому. Згодом ОСОБА_11 вжив каннабіс й почав ображати словесно ОСОБА_7 , почав його шарпати за одяг, з метою його заспокоєння ОСОБА_7 завдав йому удар - ляпас долонею лівої руки. Після цього ОСОБА_11 взяв зі столу ножа та почав погрожувати ОСОБА_19 , що вб`є його. З метою захисту ОСОБА_7 наніс йому 4 удари долонями правої та лівої руки по обличчю та 1 удар кулаком лівої руки по руці, вибивши з руки ОСОБА_11 ніж. Останній сів на ліжко, й ОСОБА_7 побачив кров з носу ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_7 пішов додому, по дорозі подзвонив ОСОБА_16 , та сказав, що вони побилися із ОСОБА_11 . Проте не казав, що той не дихає. 02 грудня десь о 20.00 до нього додому приїхали працівники поліції, з якими разом вони поїхали до будинку ОСОБА_11 , де він побачив, що останній лежить на підлозі. Зазначив, що від його ударів ОСОБА_11 міг бути зламаний лише ніс, будь-яких інших тілесних ушкоджень він йому не наносив.

Між тим, в ході слідчого експерименту 03.12.2022 року, за участі понятих, експерта-криміналіста, судово-медичного експерта, в присутності захисника, обвинувачений ОСОБА_7 на місці події відтворив обставини події, механізм, спосіб та кількість нанесених ударів ОСОБА_11 , послідовність дій, при цьому зазначав, що наніс тільки три удари, показав, що вдвох з ОСОБА_11 у кімнаті знаходились. ОСОБА_11 сидів на ліжку, а він напроти нього на стільці, між ними виник конфлікт і він ударив ОСОБА_11 лівою долонею по обличчю зліва у скроню, після цього ОСОБА_11 дотягнувся до ножа, що лежав поруч, різали сало, та почав розмахувати ним, розмахував не дуже, він відхилявся та ще раз вдарив ОСОБА_11 правою долонею у скроню справа, ОСОБА_11 присів на ліжко, у нього з носа текла кров. Коли він уходив, то вдарив ОСОБА_11 третій раз кулаком у грудну клітку зліва. ОСОБА_11 йому ударів не наносив, ОСОБА_11 не падав, він пішов та закрив двері, при цьому чув, як ОСОБА_11 кричав йому вслід (т.2 а/п 75-78).

Крім того, під час затримання, за участю захисника ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що спочатку завдав потерпілому ляпаса лівою рукою по обличчю, а в подальшому наніс йому біля 5 ударів кулаком лівої руки в ділянку носа, в результаті чого в останнього з носа пішов кров. В подальшому ОСОБА_11 продовжив сидіти на ліжку, а він наніс йому один удар кулаком лівої руки в ділянку ребер з лівої сторони. Коли вже виходив з будинку, наніс ОСОБА_11 ще один удар долонею правої руки по обличчю. Коли вийшов, взяв дерев`яну дошку та зачинив двері ззовні (т.3 а/п 37-42).

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово змінював свої покази щодо механізму, способу та кількості нанесених ударів ОСОБА_11 , на що звертає суд першої інстанції у вироку, суд критично поставився до показів ОСОБА_7 щодо кількості завданих ним ударів ОСОБА_11 , механізму та способу їх нанесення, оскільки вони є суперечливими, неодноразово змінювалися обвинуваченим, не узгоджуються із іншими доказами, з цих підстав суд визнав версію обвинуваченого про його непричетність до вбивства ОСОБА_11 неприйнятною та такою, що спрямована на ухилення від справедливого покарання за скоєний злочин, а його провина в інкримінованому його кримінальному правопорушенні повністю доводиться дослідженими в судому засіданні у своїй сукупності належними та допустимими доказами, з чим погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з висновку експерта № 21 від 23.12.2022 року, з урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень виявлених на тілі трупа ОСОБА_11 , утворення їх за механізмом, на які вказав підозрюваний ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту 03.12.2022 року - можливе частково, а саме частково співпадає локалізація окремих ушкоджень на тілі трупа ОСОБА_11 з показами підозрюваного, де він вказує куди наносив удари, але не співпадає зазначена ним кількість ударів з наявними тілесними ушкодженнями на трупі ОСОБА_11 .

Також обвинувачений не вказує на механізм утворення масивного крововиливу по передній поверхні грудної клітки, який розповсюджується від рівня 6-7 ребер знизу, зверху до рівня обох надключичних ділянок і по бокових поверхнях до рівня правої та лівої передніх аксілярних ліній справа та зліва. З переходом на передню поверхню правого плечового суглобу, згинальних переломів 2-7 ребер зліва між середньо-аксілярною та передньо-аксілярною лініями та згинальних переломів 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, який міг виникнути внаслідок травмуючою дії на передню поверхню грудної клітини, коли тіло перебувало в горизонтальному (лежачому) положенні, можливо при ударах коліном, ступнею ноги, стрибках людини на передню поверхню грудної клітини та інше. Підозрюваний ОСОБА_7 також не вказує і на механізм утворення інших тілесних ушкоджень, що були виявлені на голові, грудній клітині, та на верхній і нижніх кінцівках у померлого ОСОБА_11 (т.2 а/п 79-82).

Суд також проаналізував показання потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_11 , з яким спілкувалась 23.11.2022 року й того дня передала йому автобусом продукти, які він мав отримати, але 23.11.2022 року він не передзвонив. Через кілька днів вона намагалася додзвонитися брату, але телефон був поза зоною досяжності. 02 грудня його почали шукати, а ввечері того ж дня зателефонував знайомий ОСОБА_14 та повідомив, що знайшли брата мертвим. На той час вона була вагітна, вказані обставини доставили їй матеріальні витрати та істотні моральні страждання, у зв`язку з чим заявлений позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який є братом ОСОБА_7 показав, що 24 листопада 2022 року десь о 16.00 годині дня по дорозі до дому брат запропонував зайти навістити його товариша ОСОБА_11 , подзвонив останньому й попередив, що вони разом зайдуть. Вони зайшли до потерпілого, принесли із собою горілку, в хаті у ОСОБА_11 випили разом горілки, потім він пішов додому, а брат залишився. Скільки часу там перебував точно не пам`ятає, приблизно годину, при ньому конфліктів не було. Того дня ані брата, ані потерплого більш не бачив. Зранку з братом різали дрова, ОСОБА_7 був в нормальному стані, тілесних ушкоджень не мав, нічого не розповідав, з приводу ОСОБА_11 не говорили. Особисто ОСОБА_11 до візиту до нього не бачив, лише знав, що він товаришував із його братом. Про смерть ОСОБА_11 йому стало відомо через тиждень від батьків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що потерпілий його сусід, десь наприкінці осені вранці проходивши біля будинку ОСОБА_11 побачив, що двері будинку закриті на штробу, біля тижня так ходив позв і бачив, що двері будинку ОСОБА_11 зачинені в такій же спосіб, а через тиждень з сусідом вирішили подивитись, чому так довго не видно ОСОБА_11 , при цьому двері були зачинені на штробу, світла не було, намагалися зайти до нього додому, але не змогли відкрити двері, бо щось заважало, посвітивши ліхтариком побачили лежачого на підлозі ОСОБА_11 та зателефонували старості села та чекали поліцію.

Свідок ОСОБА_15 також показав, що десь тиждень не бачив потерпілого ОСОБА_11 , тому вони із сусідом вирішили піти подивитись до будинку, двері якого були зачинені на утробу та через скло побачили ОСОБА_11 на підлозі з побитим обличчям. Потім приїхала поліція.

З показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що в кінці листопада 2022 року вночі ОСОБА_7 подзвонив йому на телефон та повідомив, що побився із Матусом, спитав, що роботи, бо той не дихає. На що ОСОБА_16 порадив викликати 102 й 103. Десь через якийсь час знову йому дзвонив ОСОБА_7 та сказав, щоб свідок не ходив на суд.

Також, судом обґрунтовано покладено в основу вироку висновок експерта № 618 від 03-22.12.2022 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_11 є тупа травма голови, грудної клітин: закрита черепно-мозкова травма: субдуральна гематома, масивний субарахноїдальний крововилив, крововилив в бокові шлуночки мозку, множинні переломи ребер з розривом лівої легені та лівобічним гемотораксом, що призвели до дихальної недостатності та набряку головного мозку. З часу настання смерті ОСОБА_11 до моменту розтину пройшло не менше 7 діб.

Перераховані вище тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті, не менше ніж 30-60 хвилин та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Враховуючи наявність тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 , за життя йому могло бути нанесено не менше 13 ударів в голову, не менше 10 ударів в грудну клітину, та не менше 19 ударів по верхнім та нижнім кінцівкам. Судово-медичних даних які б дозволили встановити послідовність заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 - немає.

Виявлені на трупі ОСОБА_11 тілесні ушкодження нехарактерні для утворення при падінні з висоти власного зросту. Після отримання черепно-мозкової травми та втрати свідомості ОСОБА_11 активних рухів (ходьба, стрибання, ведення розмови, вживання алкоголю) здійснювати не міг (т.1 а/п 231-233).

Проаналізовано судом і висновки судово-медичного експерта №6 від 09.11-05.12.2023, згідно якого виявлена на трупі ОСОБА_11 тупа травма голови: крововилив в навколо очній ділянці зліва з переходом на виличну ділянку, на фоні якого садно, крововилив в ділянці лоба справа та його середньої частини на фоні якого два садна, крововилив в ділянці лоба зліва на фоні якого садно, крововилив в ділянці спинки носа на фоні якого два садна, перелом кісток носа, крововилив в навкоочній ділянці справа, крововилив у виличній ділянці справа та в ділянці правої щоки на фоні якого садно, крововилив в скроневій ділянці справа, масивний крововилив з внутрішньої сторони м`яких тканин лобної, скроневої та тім`яної ділянок справа та середньої лінії лобної та тім`яної ділянок, субдуральна гематома, масивний тотальний субарахноїдальний крововилив, крововилив в бокові шлуночки мозку за своїм перебігом зазвичай призводить до смерті.

Також і тупа закрита травма грудної клітини у вигляді: масивного крововиливу по передній поверхні грудної клітки, який розповсюджується від рівня 6-7 ребер знизу, зверху до рівня обох надключичних ділянок і по бокових поверхнях до рівня правої та лівої передніх, аксіляриих ліній справа та зліва, з переходом на передню поверхню правого плечового суглобу, крововиливу по боковій поверхні грудної клітини зліва, від рівня другого ребра до реберної дуги, згинальних переломів 2- 7 ребер зліва між середньо-аксілярною та передньоаксілярною лініями та згинальних переломів 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії розгинальних переломів 8-10 ребер зліва по задній аксілярній лінії, розриву тканини лівої легені, лівобічного гемотораксу, за своїм перебігом зазвичай призводить до смерті.

Враховуючи, що дані травми виникли майже одночасно не менше ніж за 30-60 хвилин до настання смерті ОСОБА_11 , встановити конкретно від якої з цих двох травм, голови чи грудної клітини, настала смерть не представляється можливим. Можна говорити, що поєднання травми голови та травми грудної клітини, в своєму сукупному перебігу призвело до настання смерті ОСОБА_11 .

Як сказано вище травма голови і травма грудної клітини, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, виникли майже одночасно не менше ніж за 30-60 хвилин до настання смерті і судово-медичних даних, які б дозволили розмежувати дані травми по часу їхнього виникнення, і яка з даних травм виникла раніше - немає.

Враховуючі виявлені під час судово-медичної експертизи трупні зміни, конкретно встановити якого саме числа 24.11.2022 року чи 25.11.2023 року настала смерть ОСОБА_11 , - не представляється можливим, а в лікарському свідоцтві про смерть встановлено приблизну дату смерті, про що є відповідна відмітка перед цифрою 25 в п 4. даного свідоцтва про смерть (т.3 а/п 169-173).

Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, будь-яких істотних розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_11 , а лише завдав останньому тілесні ушкодження.

Статтею 24 КК України передбачено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна ознака - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова ознака - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Враховуючи положення ст. 24 КК України, умисне убивство може бути вчинено з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини та бажає її настання, або з непрямим умислом - коли особа хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Форма вини як елемент суб`єктивної сторони злочину з урахуванням положень ст.62 Конституції України, ст.17, п.2 ч.1 ст.91 КПК України підлягає доведенню згідно із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує усталену судову практику (постанови Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №361/2548/18, від 29 травня 2024 року у справі № 689/2388/22), відповідно до якої питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме - в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Так, судом встановлено, що 24.11.2022 увечері ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_11 розпивав з останнім спиртні напої, що визнає сам обвинувачений та підтвердив свідок ОСОБА_18 , який є братом ОСОБА_7 . На грунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт під час якого саме ОСОБА_7 . перший вдарив ОСОБА_11 , що підтвердив сам обвинувачений як в судовому засіданні, так і в ході слідчого експерименту.

Колегія суддів критично ставиться до показів обвинуваченого в частині механізму, способу та кількості нанесених ударів ОСОБА_11 , оскільки його показання в цій частині спростовуються наявними в матеріалах належними та допустимими доказами, дослідженими судом, а саме висновками судово-медичних експертиз, згідно яких наявні тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_11 , за життя могли утворитися від нанесення не менше 13 ударів в голову, не менше 10 ударів в грудну клітину, та не менше 19 ударів по верхнім та нижнім кінцівкам, виявлені на трупі ОСОБА_11 тілесні ушкодження нехарактерні для утворення при падінні з висоти власного зросту та після отримання черепно-мозкової травми та втрати свідомості ОСОБА_11 активних рухів (ходьба, стрибання, ведення розмови, вживання алкоголю) здійснювати не міг, при цьому травма голови і травма грудної клітини, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, виникли майже одночасно не менше ніж за 30-60 хвилин до настання смерті.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 618, яка розпочата 03.12.2022 о 10.00 та закінчена 22.12.2022 року, з часу настання смерті ОСОБА_11 до моменту розтину пройшло не менше 7 діб.

Таким чином, як вбачається із наведеного висновку експерта ОСОБА_27 , який проводив розтин ОСОБА_11 , розпочавши експертизу саме 03.12.2022 о 10.00, час настання смерті ОСОБА_11 не пізніше 25.11.2022 року, а з урахуванням інших досліджених судом доказів, можна стверджувати, що смерть ОСОБА_11 настала саме 24.11.2022 за встановлених судом обставин.

Також свідок ОСОБА_16 суду показав, що в кінці листопада 2022 року вночі ОСОБА_7 подзвонив йому на телефон та повідомив, що побився із Матусом та спитав що роботи, бо той не дихає.

З аналізу трафіку зв`язку абонентського номеру « НОМЕР_1 », яким користувався ОСОБА_7 , вбачається, що за період часу з 19:34 год. по 21:59 год. 24.11.2022 року з мобільного терміналу ОСОБА_7 було здійснено шість вихідних дзвінків на мобільний термінал ( НОМЕР_2 ), що належить свідку ОСОБА_16 . Також з мобільного терміналу ОСОБА_16 ( НОМЕР_2 ) було зроблено два вхідних дзвінки на мобільний термінал ОСОБА_7 , що підтверджує показання свідка ОСОБА_16 .

Обвинувачений не заперечує факт розмови зі свідком ОСОБА_16 , але не визнає, що повідомив свідку, що ОСОБА_11 не дихає.

Крім того, допитані судом свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 показали, що десь тиждень не бачили потерпілого ОСОБА_11 до виявлення його трупа, проходивши біля будинку ОСОБА_11 . ОСОБА_13 бачив, що двері будинку закриті на штробу - дерев`яну палку, потерпіла також зазначала, що вже 25.11.2022 її брат ОСОБА_11 не відповідав на телефонні дзвінки.

З огляду на наведене, доводи сторони захисту, що судом не встановлено дати смерті ОСОБА_29 є безпідставними, оскільки після подій, що відбулися між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 увечері 24.11.2022 року, ОСОБА_11 більше ніхто не бачив, на телефонні дзвінки він не відповідав, двері його будинку було зачинено дерев`яною дошкою, як це зробив обвинувачений, коли йшов від ОСОБА_11 . Також 02.12.2022 року зазначений будинок був зачинений в такий же спосіб.

Виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого ОСОБА_7 діяння, зокрема:

- враховуючи спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, нанесених обвинуваченим Рихліцьким потерпілому Матусу, а саме не менше 13 ударів в голову, не менше 10 ударів в грудну клітину, та не менше 19 ударів по верхнім та нижнім кінцівкам, наніс удари цілеспрямовано в життєво важливі органи, зокрема голову та грудну клітину, при цьому тілесні ушкодження, які спричиненні від ударів по голові та в грудну клітину (тупа травма голови, а також і тупа закрита травма грудної клітини за своїм перебігом зазвичай призводять до смерті, дані травми виникли майже одночасно не менше ніж за 30-60 хвилин до настання смерті ОСОБА_11 ) перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 ;

- причини припинення злочинних дій, а саме ОСОБА_11 після отриманих тілесних ушкоджень активних рухів (ходьба, стрибання, ведення розмови, вживання алкоголю) здійснювати не міг, як переконався ОСОБА_7 він вже не дихав, що вбачається із показань свідка ОСОБА_16 , після цього обвинувачений залишив потерпілого на місці події, не намагаючись надати йому першу допомогу чи викликати швидку або поліцію, а навпаки, після скоєного зачинивши ззовні за собою вхідні двері будинку потерпілого дерев`яною палкою, уходить;

- поведінку винного і потерпілого, що передувала події, а саме, що в ході словесного конфлікту ОСОБА_7 перший наніс удар ОСОБА_11 , а потім і наступні, при цьому у самого ОСОБА_7 не виявлено жодного тілесного ушкодження, яке могло бути спричинено в ході цього конфлікту.

Таким чином, встановлені судом обставини, суб`єктивне ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до наслідків своїх дій, який усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки цих дій та бажав їх настання, свідчать про прямий умисел ОСОБА_7 на заподіяння смерті ОСОБА_11 , його дії були спрямовані на досягнення визначеної ним мети, а саме на вбивство потерпілого ОСОБА_11 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні ним під час свого захисту, колегією суддів до уваги не беруться з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно усталеної судової практики, при вирішенні питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Позиція обвинуваченого, що він перебував у стані необхідної оборони та захищався від нападу потерпілого не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовується в першу чергу показами самого ОСОБА_7 , оскільки він не міг чітко пояснити механізм можливого нанесення тілесних ушкоджень йому з боку потерпілого ножем, враховуючи місце їх розташування один до одного, в ході слідчого експерименту зазначав, що потерпілий не дуже розмахував ножем, він відхилявся та не отримав пошкоджень, після того як вибив ножа, згідно показів самого обвинуваченого, він продовжив наносити удари потерпілому.

Крім того висновком експерта № 740 від 05.12.2022 року підтверджено, що наявне у ОСОБА_7 станом на 03.12.2022 року тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин по задній поверхні нижньої третини лівого плеча з переходом на задню поверхню лівого ліктьового суглобу, має давність утворення не менше 3-5 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи 03.12.2022 року, тобто після подій, що мали місце 24.11.2022 року, та не є характерними для тілесного ушкодження, завданого ножем.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 також підтвердив, що під час затримання обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не бачив.

Таким чином, з огляду на наведені у вироку докази, колегія суддів приходить до висновку, що потерпілий в ході конфлікту з ОСОБА_7 не становив для останнього будь-якої загрози і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого у ОСОБА_7 не виникало. При цьому, кількість, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому в життєво важливі органи, зокрема голову та грудну клітину, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_7 були спрямовані не відвернення нападу чи захист, а на спричинення шкоди потерпілому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на вбивство ОСОБА_11 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 115 КК України, належним чином мотивувавши таке рішення та давши відповідну оцінку позиції обвинуваченого та його захисника.

З приводу доводів, що протокол огляду місця події від 02.12.2022 року є недопустимим доказом, оскільки, всупереч вимогам ч.3 ст.214, ч.2 ст.237, ст.233 та ч.2 ст.234, ч.10 ст.236 КПК України огляд житла проводився до внесення відомостей до ЄРДР, з елементами обшуку, без отримання ухвали слідчого судді та без фіксації за допомогою аудіо- та відеозапису, слід зазначити наступне.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.

При цьому огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук.

Обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.

У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду (ч.3 ст. 214 КПК України). Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Як вбачається із протоколу огляду від 02.12.2022 в період часу з 21:00 год. по 22:55 год. було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , згоду на огляд якого надала ОСОБА_10 (т.1 а/п 168).

Колегією суддів під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що підставою для проведення огляду місця події стала інформація про вчинення кримінального правопорушення, яка була зафіксована в рапорті начальника відділення №2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_31 від 02.12.2022. Зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. При цьому, огляд місця події проводився за участю понятих, яким було роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, що підтверджується їх підписами, які наявні у даних протоколах, а також судово-медичного експерта.

З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування обставин події, що відбулася, було здійснено огляд житлового будинку, в процесі якого виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті. Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини. Отже, за встановлених обставин зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації, дозвіл на проникнення до житла було надано її власником ОСОБА_10 , а тому в силу положень ч.1 ст. 233 КПК України проведення вказаної слідчої дії з проникненням до житла не потребувало попереднього дозволу суд.

Зазначене також узгоджується із позицією Верховного Суду, висловлену у постанові суду від 05 вересня 2019 року у справі № 518/203/17, від 01.02.2018, провадження № 51-230 км 18.

В ході проведення огляду було виявлено та вилучено речі, в тому числі кухонні прилади. Дані кухонні прилади були вилучені безпосередньо в приміщенні, зокрема: на поверхні підлоги поблизу ліжка виявлено 2 скляні стакани, які вилучено в окремі паперові конверти, які належним чином заклеєно та на які нанесено відповідні надписи, а також скріплено печаткою «Слідчий відділ №119»; під стільчиком виявлено металеву ложку, яку поміщено до паперового конверту, який належним чином заклеєно та на який нанесено відповідні надписи та скріплено печаткою «Слідчий відділ №119»; поряд виявлено виделку, яку поміщено до паперового конверту, який належним чином заклеєно та на який нанесено відповідні надписи та скріплено печаткою «Слідчий відділ №119» (т.1 а/п 169-213).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що прокурор Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_32 невідкладно звернулась до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про арешт майна, вилученого в ході огляду місця події, для узаконення даної слідчої дії, яке ухвалою слідчого судді Хмельницького районного суду від 05.12.2022 було задоволено (т.1 а/с 217 -224).

З врахуванням того, що в даному кримінальному провадженні був проведений саме огляд місця події, а не обшук, як помилково вважає обвинувачений ОСОБА_7 , аудіо - відео фіксація даної слідчої дії не була обов`язкова в силу ч.7 ст. 237 КПК України.

До того ж, слід зазначити, що з реєстру матеріалів досудового розслідування, зокрема слідує, що 03 грудня 2022 року о 00.58 год. слідчий Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_17 вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення відповідного кримінального правопорушення, тобто не пізніше 24 годин після повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, як це вимагає ст. 214 КПК України. Повідомлення надійшло 02.12.2022 о 18.25, згідно рапорту начальника відділення №2 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_31 (т.1 а/п 165, 166,167).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказані обставини дають підстави вважати, що 02.12.2022 року було проведено саме огляд місця події, під час якого було встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, виявлено труп потерпілого, огляд був проведений з дозволу власника житла, уповноваженою на те особою. Ця слідча дія проведена відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тому всі докази, які вилучені під час проведення огляду місця події, так само як і всі висновки експертів по даній кримінальній справі, здійснені за результатами дослідження доказів, є допустимими доказами, тоді як доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недопустимість, як доказу протоколу огляду місця події, не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості такого доказу як постанова слідчого про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 27.12.2022 року з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.115 КК України, з підстав того, що даний документ обґрунтований лише висновком експерта щодо тяжкості виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, не заслуговує на увагу в силу наступного.

Доказами є фактичні дані, на підставі яких слідчий, прокурор, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Таким чином, постанова слідчого про зміну попередньої кваліфікації не є доказом, а лише процесуальним рішенням орану досудового розслідування, відповідно даний документ не може в силу закону бути визнаний недопустимим доказом.

Зміна попередньої кваліфікація дій підозрюваного на стадії досудового розслідування є правом сторони обвинувачення, а оцінка такої кваліфікації була предметом судового розгляду кримінального провадження на основі досліджених доказів, наданих сторонами провадження з відповідною оцінкою та мотивами прийнятого рішення.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого з приводу того, що протокол затримання від 03.12.2022 є недопустимим доказом, внаслідок допущення органом досудового розслідування порушення істотних вимог кримінального процесуального закону, оскільки затримання відбулось з порушенням положень ч.1 ст.208 КПК України, всупереч вимогам ст.ст.104 і 208 КПК України місце затримання в протоколі не зазначено, фактичне затримання відбулося о 00 год. 45 хв., а права були роз`яснені лише через 01 годину після затриманняколегія суддів зазначає наступне.

За статтями 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 207 КПК України, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 176 КПК України затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 213 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що затримання в порядку статей 207 або 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією, оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 було затримано 03.12.2022 і того ж дня повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області про затримання та необхідність надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначеній особі, що підтверджується відповідним дорученням зазначеного Центру, яке міститься в матеріалах провадження.

Таким чином, проведення зазначених вище слідчих дій не призвело до порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки ці дії могли бути проведені без участі захисника.

Так, у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.12.2022, який складено щодо ОСОБА_7 , зазначено, що 02.12.2022 до чергової частини ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення про те, 24.11.2022 в с.Гелетинці, Гвардійського ТГ, Хмельницького району, Хмельницької області, в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , чисельні тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

З протоколу вбачається, що він складався в приміщенні Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, зазначена адреса складання протоколу, також протокол містить інформацію, що ОСОБА_7 був фактично затриманий 03.12.2022 о 00.45 год., згідно з ч.4 ст. 208 КПК України йому повідомлено зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено його права.

Протокол про затримання складався 03.12.2022 з 01.40 год. до 03 год. 41 хв., за участю понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , а також захисника. Копію протоколу було вручено ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_8 , протокол затримання підписаний всіма учасниками, від яких зауважень та доповнень не надходило (т. 3 а/п 37-42). Отже, зміст протоколу відповідає вимогам ч. 5 ст. 208 КПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 26 липня 2022 року у справі № 703/4037/20, відповідно до якої стаття 208 КПК України не вимагає складання протоколу затримання негайно в ході затримання, як про це зазначає у своїй апеляційній скарзі обвинувачений. Такий протокол має бути складений, як тільки це стане практично можливим. Про це свідчить і вказівка у ч. 5 ст. 208 КПК України про те, що в протоколі затримання, крім часу складання протоколу, має зазначатися місце, дата і точний час затримання відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що складання відповідного протоколу, яке відбулося не в момент фактичного затримання ОСОБА_7 , а вже після його доставки до відділення поліції, не свідчить про порушення органом досудового розслідування норм чинного КПК України, тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на допущені численні порушення вимог КПК України під час його затримання є безпідставними, про що вірно зазначив і суд першої інстанції.

Частиною 2 статті 17 КПК України передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.

Згідно з усталеною та широко розповсюдженою практикою Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати з сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (справи «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року тощо).

Попри доводи обвинуваченого щодо допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Так, версія обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності винуватості у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення судом була перевірена, ця версія не знайшла підтвердження та спростовується сукупністю наявних доказів, які є належними та допустимими, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом цього судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 115 КК України було вчинене, а обвинувачений ОСОБА_7 є винним у його вчиненні.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову потерпілої, колегія судів також вважає їх необґрунтованими та виходить з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 . Потерпіла у позові зазначила, що в результаті вбивства її брата їй задано матеріальну шкоду в розмірі 37070 грн., завдану витратами пов`язаними із похованням брата на суму 18570 грн., на виготовлення пам`ятника на суму 18500 грн., а також просила стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Крім того, в результаті вчиненого обвинуваченим злочину їй завдано моральну шкоду в розмірі 500 тисяч гривень.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього кодексу. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зі змісту частин 1-3 ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Задовольняючи цивільний позов потерпілої суд першої інстанції зазначив, що вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину щодо ОСОБА_11 встановлено, в результаті цього злочину в житті потерпілої ОСОБА_10 , яка є сестрою ОСОБА_11 та на час його вбивства була вагітною, відбулися значні зміни, пов`язані з смертю її брата, внаслідок чого вона зазнала негативних емоцій та переживань, що спричинило їй моральні страждання, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

На підставі наведених вище норм законодавства та практики касаційної інстанції, з урахуванням моральних страждань, яких понесла потерпіла внаслідок умисного вбивства обвинуваченим її брата, враховуючи вимоги розумності і справедливості,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення її цивільного позову у частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., тому доводи обвинуваченого, що потерпіла не довела спричинення їй моральної шкоди не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню.

Доводи обвинуваченого, що потерпіла не надала суду належних доказів спричинення матеріальної шкоди також не заслуговують на увагу, оскільки до матеріалів справи долучено на підтвердження витрат на поховання ОСОБА_11 копію видаткової накладної № 3777 від 03.12.22 року та копію фіскального чека, за яким сплачено 18575 грн., тож розглядаючи позов в межах заявлених вимог суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь потерпілої матеріальної шкоди в сумі 18570 грн., в іншій частині представником потерпілої надано заяву про залишення позовних вимог про стягнення витрат на виготовлення пам`ятника на суму 18500 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. без розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосовано правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення,істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3