Справа №592/6879/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_13
Номер провадження 11-кп/816/1197/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 01 липня 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останньої.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , в умовах державної установи «Сумський слідчий ізолятор», строком до 09.08.2024 року включно.

Визначено обвинуваченій ОСОБА_7 , розмір застави у межах шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 грн., яка може бути внесена як самою обвинуваченою так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на обвинувачену ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; 3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування зі свідками; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності) ; 6) носити електронний засіб контролю.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, змінити обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зокрема носіння електронного засобу контролю.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що тримання під вартою, як винятковий запобіжний захід не є спів мірним та пропорційним пред`явленому обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, можливим ризикам у кримінальному провадженні.

Так, твердження прокурора про те, що обвинувачена може не з`являтися до суду є лише припущенням, адже ОСОБА_7 жодного разу не порушувала свої процесуальні обов`язки та зарекомендувала себе позитивно.

Окрім цього допитані під час досудового розслідування свідки не володіють інформацією, яка підлягає доказуванню під час кримінального провадження та їх покази не мають доказового значення для встановлення істини у справі. Так, свідок ОСОБА_8 є опероуповноважений Сумського РУП ГУНП, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були залучені як поняті при затриманні ОСОБА_7 , а свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є сусідами обвинуваченої.

Таким чином, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, не можливий.

Обвинувачена ОСОБА_7 самостійно надала доступ до свого мобільного телефону, що свідчить про відсутність в останньої наміру приховувати обставини вчинення кримінальних правопорушень, а тому відсутній ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

Також, не має жодних об`єктивних підстав стверджувати, що ОСОБА_7 , яка є раніше не судимою особою, може вчинити інші злочини чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що термін вагітності ОСОБА_7 становить понад 20 тижнів, та відповідно до довідки філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Сумській області, стан здоров`я останній погіршується, оскільки з`явилися такі захворювання як риніт, анемія та бурсит. Тому утримуючись в умовах слідчого ізолятора ОСОБА_7 не може отримувати кваліфіковану медичну допомогу.

Особа ОСОБА_7 заслуговує на довіру виходячи з того, що остання є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має сталі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю та трирічною сестрою, сприяла досудовому розслідуванню, співпрацювала зі слідством.

На переконання сторони захисту, враховуючи викладені обставини до обвинуваченої ОСОБА_7 доцільно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, з метою як найменшого обмеження права обвинуваченої, яка очікує дитину.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 , та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченої та захисника надійшли розписки про отримання повідомлення.

Окрім цього від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, обвинувачена не заявила клопотання про розгляд провадження за її участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за участю лише захисників.

Тому заслухавши доповідь головуючого-судді, заслухавши захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, про продовження останній строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винною, дані про особу обвинуваченої та її репутації, яка не має постійного джерела доходу, сталих соціальних зв`язків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику переховування обвинуваченої від суду. Оскільки, остання обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 04 до 08 років ( за ч. 1 ст. 307), та у виді позбавлення волі на строк від 06 до 10 років з конфіскацією майна ( за ч. 2 ст. 307 КК України), крім того на даний час ОСОБА_7 ніде не працює.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був установлений.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу суд першої інстанції.

Крім того, необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час (оголошення тривоги, введення на території України воєнного стану, і т.п.) та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав із більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останніх років спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Вказані злочини набувають усе більших масштабів i стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження триває, що вказує на те, що свідки у справі не допитані, а тому обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Окрім цього надання оцінки показам свідків, як доказу в кримінальному провадженні, здійснюється судом під час ухвалення судового рішення.

Ризик можливості обвинуваченої вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, обґрунтовується тим, що остання на даний час офіційно ніде не працює, не має постійного джерела доходів. Відповідно, вище викладене свідчить про існування ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість існування ризику перешкоджання обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно поданого клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, даний ризик не був заявлений стороною обвинувачення.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_7 , дозволить під час досудового розслідування контролювати її місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про недоведеність існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував та суд першої інстанції визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на домашній арешт, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Що стосується посилання захисника про наявність в неї постійного місця проживання, позитивної характеристики, наявність сталих соціальних зв`язків, то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існувала і на момент вчинення останньою кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченої.

Сприяння обвинуваченою досудовому розслідуванні та співпрацювання зі слідством, не зменшує наявність вже існуючих ризиків.

Також не заслуговують на увагу суду доводи сторони захисту про те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, оскільки враховуючи встановлені обставини, а також особу обвинуваченого, вони є непереконливими.

Що стосується доводів захисника про те, що термін вагітності ОСОБА_7 становить понад 20 тижнів, та відповідно до довідки філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Сумській області, стан здоров`я її погіршується, оскільки з`явилися такі захворювання як риніт, анемія та бурсит, тому утримуючись в умовах слідчого ізолятора ОСОБА_7 не може отримувати кваліфіковану медичну допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Закон України «Про попереднє ув`язнення» передбачає інші (покращені) умови тримання під вартою вагітних та жінок з дітьми, ніж інших ув`язнених, в тому числі і щодо надання медичної допомоги дітям не лише в умовах установ попереднього ув`язнення, а й у закладах охорони здоров`я України поза її межами, тому обвинувачена ОСОБА_7 може звернутись до адміністрації установи у випадку такої необхідності, та до суду у випадку відмови у її наданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року, якою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3