Справа № 214/4036/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000368 від 19.03.2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянство України, який має професійно-технічну освіту, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 29.09.2023 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2024 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000368 від 19.03.2024 року щодо ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до зазначеного обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України. На теперішній час, воєнний стан продовжено Указом Президента України від 23.07.2024 року №469/2024, який затверджений Законом України №3891-ІХ від 23.07.2024 року. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 року строком на 90 діб, тобто до 09.11.2024 року.

19.03.2024 року, в денний час доби, ОСОБА_4 перебував біля входу в магазин «Джаз» ФОП ОСОБА_6 в підземному переході за адресою: пл. Горького в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. В цей час, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власного збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, будучи впевнений, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 таємно викрав пакет білого кольору, який знаходився біля вхідних дверей в магазин «Джаз» ФОП ОСОБА_6 , належний потерпілій ОСОБА_6 . У вказаному пакеті знаходився мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2675,00 грн.

Після цього, ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, обернувши його на свою користь.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду в розмірі 2675,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого звернувся до суду з клопотанням, в якому просив закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання та пояснив, що наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі, він з ними згодний та не бажає продовжувати судовий розгляд.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання захисника та закриття кримінального провадження, у зв`язку зі втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Також, просила відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості та задоволення клопотання захисника щодо закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Так, згідно з ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 цього Кодексу.

Як слідує з положень ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

За наявності однієї або декількох підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, суд зобов`язаний відмовити в затвердженні угоди.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що затвердження укладеної угоди не є обов`язком для суду. Суд вправі не затвердити угоду, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння, тощо.

Перевіривши угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , суд не знаходить підстав для її затвердження, оскільки , відповідно до п.3 ч.7 ст.474 КПК України, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на таке.

Так, Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року, заява №10249/03).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як слідує з загального правила, що закріплене у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, з 09.08.2024 року змінився мінімальний розмір завданої шкоди, що визначає кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, яка до внесення змін до КУпАП Законом №3886-ІХ складала 302,8 грн. у 2024 році.

Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що неоподатковуваний мінімум щодо адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1. п.169.1. ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з п.п.169.1.1, п.169.1. ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга встановлюється у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи з 01.01.2024 року - встановлений в розмірі 3028 гривень.

Таким чином, межею адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна є його вартість в розмірі 3028 грн.

Зміна розміру дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є зміною кримінального закону в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, оскільки у тексті кримінального закону цей розмір не визначений, а зазначений в ст.51 КУпАП.

Таким чином, внесені Законом №3886-ІХ зміни призвели до часткової декриміналізації діяння, тому дія цього Закону має зворотну дію у часі, отже скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 року в справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), з якого слідує, що зміни до ст.51 КУпАП, які стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь, як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваним мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з його розміру, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як зазначалося вище, згідно з обвинувальним актом, на момент внесення відомостей до ЄРДР, дії ОСОБА_4 кваліфікувались за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Разом з цим, 19.03.2024 року, тобто на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000368 від 19.03.2024 року, сума матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_6 , становила 2675,00 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, оскільки вартість майна, у викраденні якого він обвинувачується не перевищує 3028 грн., тобто двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та станом на день розгляду кримінального провадження судом не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, а може бути лише підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з абз.4 ч.7 ст.284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої, зокрема, п.4-1 ч.1 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 КПК України.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Так, судом роз`яснено обвинуваченому зміст Закону №3886-ІХ, яким внесені зміни до КУпАП та положення КК України, які втратили чинність, як правова підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 погодився на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Отже, враховуючи вимоги ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого, суд вважає за можливе закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в розмірі 3786,40 грн. суд вважає за необхідне віднести на рахунок Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.4-1 ст.284, ст.ст.314, 372, 468-475, ч.3 ст.479-2 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 25.04.2024 року, укладеної між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000368 від 19.03.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України відмовити.

Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000368 від 19.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

- записку з написом « ОСОБА_7 , возвращаю Вам документы, как вознаграждение беру телефон, симкарты в паспорте. Будьте внимательны, всего доброго!», яка поміщена до спеціального пакету Національної поліції України PSP 2291666, яка долучена до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження (том 2 а.с.16, 52);

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 8» чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній, дозволивши розпоряджатися ним на власний розсуд (том 2 а.с.33, 34).

Витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп., віднести на рахунок Державного бюджету України (том 2 а.с.43).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 04.11.2024 року.

Суддя ОСОБА_1