Справа № 646/6518/24
№ провадження 1-кп/646/912/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 0001805 від 28.03.2024 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Червонозаводського районного суду міста Харкова знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001805 від 28.03.2024 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 на строк 60 днів, посилаючись на те, що строк дії попередньої ухвали суду про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, крім того, залишаються підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що заявлені ризики не зменшилися та існує неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання, зазначивши, що прокурором не доведені ризики, передбачені ст.177, 178 КПК України.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину у сфері злочинів проти порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації. Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за ч.5 ст.407 КК України позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, на даний час встановлений за ухвалою суду строк тримання під вартою спливає. ОСОБА_3 раніше не судимий, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб на території України не має.

Готовність обвинуваченого продовжити військову службу, виконувати покладені на нього обов`язки, на що посилається сторона захисту, з урахуванням обставин вчинення інкримінованого злочину та його тяжкості, на думку суду, не свідчить про наявність у обвинуваченого тих соціальних зв`язків, які б могли превалювати над його зацікавленістю у переховуванні, у зв`язку з чим суд погоджується з доводами прокурора, що ризик можливості переховування від суду продовжує існувати.

Враховуючи ту обставину, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженні не розпочався, свідки, обвинувачений не допитані, письмові докази по кримінальному провадженню не досліджені, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик можливості незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні продовжує існувати.

Отже, з врахуванням тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину проти порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а також враховуючи суспільну небезпеку кримінального правопорушення, стану здоров`я, знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини, суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зміни міри запобіжного заходу, оскільки скасування чи зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, може призвести до спроб переховування від суду та незаконного впливу на свідків, а тому, залишає незмінним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, задовольнивши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до шістдесяти днів - до 30 січня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до шістдесяти днів - до 30 січня 2025 року.

Копію ухвали для виконання надіслати до Державної установи « Харківський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали встановити до 30 січня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що перебувають під вартою у той же строк, з дня отримання копії ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 06 грудня 2024 року о 08 годині 30 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1