ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5710/24 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1104/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

- секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2024,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою повернуто скаргу військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, в порядку ст. 303 КПК України.

Як вбачається зі змісту ухвали, приймаючи рішення про повернення скарги, слідчий суддя керувався положеннями п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, у відповідності до якого скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права подавати скаргу.

Слідчий суддя зазначив, що до скарги не долучено жодних документів, підтвердужючих повноваження ОСОБА_6 як командира військової частини НОМЕР_1 .

Не погодившись з постановленим процесуальним рішенням слідчого судді, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2024 та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим, постановленим з порушенням вимог КПК України.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції учасники справи до суду апеляційної інстанції не прибули.

В апеляційній скарзі командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 просив розглядати справу без їх участі.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318 - 380 цього Кодексу, а також з урахуванням положення глави 26.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням вимог ст. ст. 32, 33 цього Кодексу щодо територіальної та інстанційної підсудності.

Відповідно інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року зазначається, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (ч. 1 ст. 306 КПК України).

З матеріалів судового провадження вбачається, що 19.09.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга від командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , в якій він просить поновити строк на оскарження бездіяльності посадових осіб Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві; зобов`язати посадових осіб Другого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою в/ч НОМЕР_1 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України та провести повний та всебічний розгляд.

Слідчий суддя зазначив, що до скарги долучено копію листа слідчого про невнесення відомостей до ЄРДР, копія повідомлення про кримінальне правопорушення з додатками, однак до скарги не долучено жодних документів, підтвердужючих повноваження ОСОБА_6 як командира військової частини НОМЕР_1 .

Слідчий суддя керувався положеннями п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, у відповідності до якого скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права подавати скаргу.

Судова колегія не погоджується з даним висновком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена в тому числі і бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Тобто вказаною нормою закону визначено, що до суб`єктів, які можуть звернутися до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, - є також й заявник.

Згідно з положеннями ч.1 ст.60 КПК заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

З огляду на вищенаведені положення кримінального процесуального закону військова частина є юридичною особою - заявником, що здійснює свої повноваження, у тому числі процесуальні, через своїх уповноважених представників, та має право апеляційного оскарження бездіяльності відповідних посадових осіб щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою, поданою від її імені уповноваженими особами.

Положеннями КПК України не визначені прямо та безпосередньо коло осіб, які можуть бути представниками юридичної особи заявника, втім виходячи із загальних правил представництва юридичних осіб у кримінальному процесі, що закріплені у ст. ст. 63, 64-1, 64-2 КПК України такими можуть бути особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником, повноваження якої підтверджуються документами, передбаченими ст. 50 КПК України, керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа, повноваження якої підтверджуються копією установчих документів юридичної особи, працівник юридичної особи, повноваження якого підтверджуються довіреністю.

Так, слідчим суддею в ухвалі зазначено, що скаргу на бездіяльність подано командиром військової частини саме від імені та в інтересах юридичної особи в/чА4722.

Проте, положення КПК України, у тому числі зазначені в ст. 58, 63, 64-1, 64-2 КПК України, в їх системному зв`язку та правовим змістом, вказують, що представником юридичної особи може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Повноваження такого представника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: документами, передбаченими ст.50 КПК України, - якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; копією установчих документів юридичної особи - якщо представником є окрім керівника юридичної особи, інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю - якщо представником є працівник юридичної особи.

Тобто законодавство передбачає можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і іншими особами як представниками юридичної особи.

Самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи.

В аспекті викладеного, процесуальний документ може бути поданий та/або підписаний як безпосередньо особою, яка подає скаргу, так і її представником. У разі, якщо із скаргою звертається керівник юридичної особи (командир в/ч) повноваження останнього можуть бути підтверджені, зокрема, посадовою інструкцією посадової особи, положеннями юридичного відділу, наказом про прийняття на роботу, наказом про покладення обов`язків за посадою командира в/ч, тощо.

Разом з цим, апеляційний суд приймає до уваги те, що Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року зі змінами, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено та діє воєнний стан, який на теперішній час продовжений.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2022 року №364 протягом дії воєнного стану припинено доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в межах адміністративно-територіальних одиниць, перелік яких затверджується Міністерством юстиції, зокрема, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування до суду звернувся безпосередній керівник юридичної особи, а саме командир в/ч НОМЕР_1 , а тому з урахуванням введеного воєнного стану в Україні, специфіки юридичної особи, суд першої інстанції не позбавлений був можливості з`ясувати наявність повноважень командира в/ч НОМЕР_1 в судовому засіданні або шляхом надіслання запиту до в/ч.

Крім того, до апеляційної скарги було долучено копію з витягу із наказу № 248 від 22.08.2024 про прийняття та початок виконання обов`язків за посадою командира в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновок слідчого судді про повернення скарги з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, є передчасним та належним чином не обґрунтованим, а ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Оскільки, встановивши помилковість висновків суду першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості постановити судове рішення за скаргою командира в/ч НОМЕР_1 - ОСОБА_9 без розгляду її по суті слідчим суддею, а тому, за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України), колегія суддів застосовує найприйнятніший спосіб захисту порушеного права через відновлення процедури оцінки скарги заявника слідчим суддею з точки зору можливості її прийняття.

За наведених обставин ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2024є передчасною і підлягає скасуванню, а матеріали за скаргою командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 , підлягають поверненню для вирішення питання про можливість відкриття провадження та відновлення процедур, передбачених ст. 304 -306 КПК України до Московського районного суду м. Харкова.

Керуючись ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2024щодо повернення скарги скасувати та повернути до Ленінськогорайонного суду м. Харкова для відновлення процедури, передбаченої ст. 304 - 306 КПК України та вирішення питання щодо можливості розгляду скарги по суті за відсутності інших процесуальних перешкод.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді