Справа № 297/3965/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/702/24 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000678 від 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучені речі, під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 , звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, яке погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000678 від 18.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вилучені предмети та речі, мають важливе значення для кримінального провадження, у зв`язку з чим можуть бути використані як доказ протиправних дій, а також те, що є необхідність у накладенні арешту на речі, які тимчасово вилучені та визнані речовими доказами, тому клопотання підлягає до задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з порушенням процесуального права та підлягає зміні. Вважає, що дана ухвала не відповідає нормам кримінально-процесуального Закону в частині визнання речовими доказами телефонів громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Просить суд, змінити ухвалу слідчого судді від 23.08.2024 в частині накладення арешту на особисте майно громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме мобільних телефонів марки «Samsung». В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Щодо строку на апеляційне оскарження вказує, що участі під час розгляду клопотання не приймали, про оскаржувану ухвалу дізнався після часткового ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отримав її копію - 30 вересня 2024 року.

Судове провадження розглядається за відсутності учасників судового процесу, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції враховує, що 23.09.2024 судовий розгляд було проведено без участі сторін, відомостей про отримання копії оскаржуваної ухвали, матеріали справи не містять, а тому з метою забезпечення доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з клопотання, в провадженні слідчого відділу Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000678 від 18.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучені речі 18.09.2024 в період часу 17:00 по 17:40 у ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 - предмет чорного кольору, циліндричної форми, з прорезиненою рукояттю, без маркування, який при прискореному руху в низ розкладається на три секції; 18.09.2024 в період часу 18:00 по 19:42 у ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 з подвір`я - каміння, а також з автомобіля марки Mercedes-bens - пляшку коричневого кольору з маркуванням «перша приватна броварня - свіжий розлив», предмет зовні схожий на спусковий важіль гранати, сірого кольору з маркуванням «UA.TR072-P1-0004-2022», шість змивів у вигляді марлевої серветки з поверхні пляшок, які були наявні на подвір?ї АДРЕСА_2 , а також на предмети, які були вилучені в ході складання протоколу затримання особи від затриманого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S24 Ultra» IMEI НОМЕР_1 з сім картою оператора НОМЕР_2 НОМЕР_3 , та від затриманого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - мобільний телефон марки «Samsung SM-A055F/DS» з сім картою оператора Водафон.

Висновок слідчого судді в частині накладення арешту на: предмет чорного кольору, циліндричної форми, з прорезиненою рукояттю, без маркування, який при прискореному руху в низ розкладається на три секції; на предмети та речі, які вилучені з подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , а саме каміння; пляшку коричневого кольору з маркуванням «перша приватна броварня - свіжий розлив»; предмет зовні схожий на спусковий важіль гранати, сірого кольору з маркуванням «UA.TR072-P1-0004-2022»; шість змивів у вигляді марлевої серветки з поверхні пляшок, які були наявні на подвір?ї АДРЕСА_2 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ч. 1 та п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення його дієвості.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення підозрюваного за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно є знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчим суддею були взяті до уваги вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Як убачається із приєднаних до клопотання матеріалів, в ході досудового розслідування в органу досудового розслідування виникла потреба у зверненні з клопотанням про накладення арешту на речі, вилучені 18.09.2024 у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , та від затриманих ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до постанови слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 19.09.2024 вищевказане майно, визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000678, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність накладення арешту на вищевказане майно, оскільки таке має значення речового доказу у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В контексті зазначеної норми закону апеляційний суд вважає, що слідчим належним чином у своєму клопотанні доведено необхідність арешту тимчасово вилученого майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, що обумовлює його арешт, а слідчим суддею встановлено необхідність такого арешту майна.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу, оскільки вважаються предметами, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, їх перебування на зберіганні в третіх осіб, створює високі ризики до приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі вказаного майна. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що власникам або володільцям майна слід врахувати положення абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК, згідно до яких арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення якісного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення і не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді