Провадження № 11-кп/824/2480/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

Іменем України

28 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0003433, ухваленим щодо обвинуваченої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Києві, українки, громадянки України, з базовою середньою освітою, неодруженої, не працюючої, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань призначених даних вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14.09.2023 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного судом покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року, і остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, 31.08.2023 приблизно о 19 год. 41 хв., зайшла до приміщення магазину « Аврора », де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (), розташованого за адресою: м. Київ, просп. П. Григоренка 32 Д.

Перебуваючи у приміщенні магазину, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , переконавшись та вважаючи, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяла бездротові навушники Wireless TWS-4 в кількості 2 штуки, вартість кожного станоить 319 грн. 20 коп. (без ПДВ) та Карту пам`яті T&G microSDH UHS-1 64Гб в кількості 1 штуки, вартістю 183 грн. 20 коп. (без ПДВ), після чого залишила приміщення магазину, не розрахувавшись за вказаний товар, та розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдала матеріального збитку ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» (код ЄРДПОУ 41130363) на загальну суму 821 грн. 60 коп. (без ПДВ).

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить, вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30.11.2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Дарницького районного суду міста Києва від 17.10.2023 року, визначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Прокурор в обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що інкриміноване кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком вчинено обвинуваченою ОСОБА_7 31.08.2023 року, тобто до ухвалення вироку Дарницьким районним судом міста Києва 17.10.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджена.

Отже, судом першої інстанції помилково не застосовано до обвинуваченої ч. 4 ст. 70 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Вказане потягло за собою призначення обвинуваченій явно несправедливого, невиправдано м`якого покарання.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувалася за вчинення умисних злочинів, не працює, знаючи про наявність не знятих і не погашених судимостей, знову продовжує вчиняти умисні кримінально карані діяння, не робить жодних необхідних висновків, не бажає виправлятися.

Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, вислухавши доводи обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до правил ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченою, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в частині призначеного покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів - не виявлено.

Разом з цим, доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченої внаслідок м`якості, колегія суддів вважає такі цілком обґрунтованими, виходячи з наступного.

Як прямо зазначено в оскаржуваному вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненому визнала у повному обсязі, заподіяну шкоду не відшкодувала, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Крім того, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення, а також буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, приймаючи до уваги загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, а також мотиви призначення покарання, наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, яке було призначене обвинуваченій ОСОБА_7 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК України, внаслідок чого обвинуваченій було призначено покарання з порушенням загальних засад вказаного закону, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Як прямо передбачено ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно положень, передбачених ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань.

У відповідності до положень, передбачених ч. 2 зазначеної статті, при складанні покарань, незалежно від того повне воно чи часткове, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Вибір принципу призначення остаточного покарання в порядку ст. 70 КК України має бути обґрунтований у вироку, зокрема з урахуванням, крім даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, кількістю злочинів, формою вини й мотивом вчинення кожного з них, їх наслідками, тощо.

У зв`язку з цим, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, остаточне покарання за сукупністю злочинів мало бути призначено із застосуванням принципу часткового складання покарань з урахуванням вироку Дарницького районного суду міста Києва від 17.10.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком вчинено обвинуваченою ОСОБА_7 31.08.2023 року, тобто до ухвалення вироку Дарницьким районним судом міста Києва 17.10.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджена.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, наведені обставини, а саме неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є достатніми підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів апеляційного суду відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченої.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення класифікується як тяжкий злочин проти власності.

Обставин, які пом`якшують покарання, колегією суддів не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необхідним призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Дарницького районного суду міста Києва від 17.10.2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора.

Колегія суддів вважає необхідним визначити обвинуваченій ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Дарницького районного суду міста Києва від 17.10.2023 року у виді семи років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин наведених у вироку, а також загальних засад призначення покарання, передбачених законом, буде необхідним й достатнім для досягнення мети покарання, зокрема виправлення останньої та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженою, так і іншими особами.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року, у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженою ОСОБА_7 , яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії цього судового рішення.

Суддя Суддя Суддя