Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1747/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/257/24
Категорія ч.4 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000078 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та начальника Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердичів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Вважає, що суд не вірно оцінив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його ставлення до вчиненого злочину та до потерпілих. Зазначає, що ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся та намагався перекласти свою вину на потерпілих. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В решті вирок залишити без змін. Зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_9 свою вину не визнав, посилаючись на те, що він захищався від протиправних дій потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , що спростовується відеозаписом з камери спостереження встановленої на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з якого вбачається, що саме ОСОБА_9 спровокував конфлікт, показаннями потерпілих та свідка ОСОБА_15 . Крім того, перед потерпілими обвинувачений не вибачився, шкоду не відшкодував, а тому вважає, що призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не встановлено та не доведено хуліганський мотив в діях обвинуваченого, не з`ясовано підставу виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілими та не надано оцінки діям кожного учасника конфлікту.

Вказує, що під час досудового розслідування безпідставно не проведено судово-медичної експертизи з метою встановлення тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , не зібрано даних, які характеризують особи потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , не перевірено чи перебували останні у стані алкогольного сп`яніння.

Посилається на те, що судом не надано оцінки спричиненим тілесним ушкодженням ОСОБА_18 , оскільки саме з безпричинного приставання місцевих хлопців (потерпілих з показів ОСОБА_18 ) до останнього і розпочався конфлікт.

Також суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , які підтвердили, що життю та здоров`ю ОСОБА_22 дійсно загрожувала небезпека. Надає свою оцінку показам вказаних свідків та вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки дії ОСОБА_9 були вчинені в умовах необхідної оборони, а не з мотивів явної неповаги до суспільства. Посилається на те, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст.290 КПК України, оскільки не ознайомлено ОСОБА_9 з матеріалами справи.

Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирався.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 1887 гривень 82 копійки.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 01 липня 2021 року ОСОБА_9 , перебував поряд із магазином «АЛЕКС» за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел на грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї та іншого предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, що виразилось в зневажливому ставленні до існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів ОСОБА_9 01.07.2021 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи у вказаному місці, будучи раніше не знайомим з ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , підійшов до них та спровокував конфлікт, вдаривши ОСОБА_11 двома руками в область грудей. В подальшому, після супротиву зі сторони потерпілих, ОСОБА_9 дістав спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, виготовлений промисловим способом на зразок контактної холодної зброї ударно-дробильної дії - кистень, який заздалегідь взяв із собою, та із його використанням почав спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_11 , завдавши йому декілька ударів в область рук.

В подальшому, ОСОБА_9 дістав вогнепальну зброю, яку заздалегідь взяв із собою та яку постійно носив при собі, а саме: вогнепальну зброю самозахисту - травматичну зброю з вогнепальним принципом метання снаряду (пристроєм для стрільби патронами, спорядженими еластичними снарядами травматичної (не смертельної) дії) - короткоствольний гладкоствольний револьвер марки «SAFARI» моделі «820 G» калібру 9 мм R./P.A. серія та номер НОМЕР_1 , який належить йому відповідно до дозволу № НОМЕР_3 від 06.11.2009 року, після чого здійснив три постріли у бік ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , спричинивши ОСОБА_17 тілесне ушкодження у вигляді кульового поранення правого стегна, що утворилось від дії кульового снаряду, яке відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження та ОСОБА_11 - у вигляді кульового поранення паху зліва та кульового поранення лівого стегна, що утворилось від дії кульових снарядів, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, що виразились у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї та іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України.

В судове засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_17 не з`явилися.

Потерпілий ОСОБА_17 зник в зоні бойових дій, про що відомості внесені до ЄРДР за №0000053 від 13.03.2023 (а.п.165-167 т.3).

Потерпілий ОСОБА_11 та його представник адвокат ОСОБА_12 просили проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 та в заперечення апеляційної скарги захисника, пояснення захисника та обвинуваченого в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, провівши часткове судове слідство за клопотанням сторони захисту, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї та іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, не визнав та пояснив, що він в той період, коли відбулася дана подія, працював охоронцем на фермі у місцевому господарстві в селі Квітневе Житомирського району Житомирської області. 01.07.2021 року ввечері йому зателефонував знайомий ОСОБА_18 та повідомив йому, що хлопці з с. Квітневого «чіпляються» до нього і попросив його допомогти вирішити дане питання, тобто поговорити з місцевими хлопцями з даного приводу. 01.07.2021 року ввечері він змінився з роботи і зустрівся з ОСОБА_18 біля магазину в с. Квітневе, де останній розповів йому про свої проблеми з місцевими хлопцями і вказав на ОСОБА_17 . Вони підійшли до двох хлопців, які стояли біля магазину і запитали, хто з них ОСОБА_17 ? ОСОБА_17 вказав на ОСОБА_11 і він штовхнув ОСОБА_11 двома руками в груди. Після цього його вдарив ОСОБА_17 , а ОСОБА_11 продовжив наносити йому тілесні ушкодження. Він вихватив телескопічну палицю і став оборонятись, махаючи нею перед собою. Потім він вистрілив пістолетом 3 рази по ногам, один постріл потрапив у ногу ОСОБА_17 , а ще два у ОСОБА_11 : один у ногу, а другий у пах, коли ОСОБА_11 хотів вдарити його ногою. ОСОБА_17 в цей час бив ОСОБА_18 . Він впав на землю, пістолет був під ним і йому наносили тілесні ушкодження ще й інші хлопці, які підійшли. Пістолет та телескопічна палиця належать йому і він взяв дані предмети для захисту. Він стріляв по ногах в бік потерпілих, оскільки була загроза його життю. Через деякий час приїхали працівники поліції і карета швидкої медичної допомоги.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 надав аналогічні пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги захисника.

Проте, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілого ОСОБА_11 , наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, про те, що 01.07 2021 року ввечері він перебував біля магазину в с. Квітневе і розмовляв з ОСОБА_17 . До них підійшов ОСОБА_9 з ОСОБА_18 . ОСОБА_9 запитав, хто з них ОСОБА_17 ? ОСОБА_17 вказав на нього, що він ОСОБА_17 . ОСОБА_9 підійшов до нього і двома руками вдарив його в груди. Після цього ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_9 один чи два рази. Згодом ОСОБА_9 достав телескопічну палицю і почав бити його по руках. Обороняючись, він наносив удари ОСОБА_9 , а ОСОБА_17 бився з ОСОБА_18 . Він відволікся і почув постріл, запах пороху та біль в нозі. Згодом був другий постріл в ОСОБА_17 . Він почув звук перезарядки зброї і біг на ОСОБА_9 , щоб вибити з рук пістолет. В цей час, коли він підстрибнув і хотів ударити ОСОБА_9 ногою, то ОСОБА_9 вистрелив йому в пах. ОСОБА_9 він наніс удар ногою, ОСОБА_9 впав і йому почали наносити удари. Через деякий час приїхала поліція та карета швидкої медичної допомоги і надавали медичну допомогу йому, ОСОБА_17 та ОСОБА_9 . ОСОБА_17 і ОСОБА_18 повезли в лікарню, а він пізніше поїхав в лікарню на скутері;

- показах потерпілого ОСОБА_17 наданих в судовому засіданні суду першої інстанції 22 червня 2022 року, про те, що влітку, дати не пам`ятає, було вже темно, він стояв за магазином в с. Квітневе з ОСОБА_11 та розмовляли. До них підійшов ОСОБА_9 , і запитав, хто з них ОСОБА_17 ? Він вказав на ОСОБА_11 . ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 і штовхнув його двома руками в груди. Після цього він наніс два удари ОСОБА_9 , але підійшов ОСОБА_18 , то він став битися з ОСОБА_18 , а ОСОБА_11 бився з ОСОБА_9 . У ОСОБА_9 в руках була телескопічна палка, він розмахував нею. Коли він бився з ОСОБА_18 , то почув постріл. Всього було 3 постріли, ОСОБА_9 вистрелив 1 раз йому в праву ногу, а ОСОБА_11 2 рази - в ногу і пах. Пістолет лежав під ОСОБА_9 , коли той впав. Згодом приїхала карета швидкої медичної допомоги та поліція. Його та ОСОБА_18 забрали в лікарню, а ОСОБА_11 пізніше поїхав сам на скутері. Просив в подальшому проводити судовий розгляд у його відсутності, щодо міри покарання покладається на розсуд суду /т. 1 а.с. 21/;

- показах свідка ОСОБА_20 , якій під час судового розгляду показав, що 01.07.2021 він з ОСОБА_47 стояли в центрі села Квітневе, біля магазину та розмовляли. До них підійшли ОСОБА_9 з ОСОБА_18 і запитали про ОСОБА_17 , при цьому ОСОБА_9 тримав в руках телескопічну палицю. Через декілька хвилин вони почули крики за магазином і побігли туди. Прибігши на місце конфлікту, вони побачили скупчення людей, ОСОБА_9 бився з ОСОБА_11 . ОСОБА_11 вибив з рук ОСОБА_9 телескопічну палицю. ОСОБА_9 став відходити до яру, достав пістолет і почав стріляти. Він чув три постріли. Перший раз ОСОБА_9 вистрелив у ногу ОСОБА_17 , другий раз - у ногу ОСОБА_11 , а третій раз - в пах ОСОБА_11 в той момент, коли ОСОБА_11 підстрибнув в напрямку ОСОБА_9 , щоб вибити в нього пістолет. ОСОБА_9 не наносили тілесних пошкоджень, він лежав на землі і його тримали до приїзду працівників поліції. ОСОБА_18 за магазином лежав. Він бачив рани на ногах у ОСОБА_17 та ОСОБА_11 від пострілів із пістолета. Через деякий час приїхала поліція та швидка медична допомога;

- показах свідка ОСОБА_15 , яка під час судового розгляду підтвердила, що в літку, дати не пам`ятає, ввечері вона була з ОСОБА_50 в центрі села Квітневе біля магазину. До них підійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_18 і запитали, де хлопці, на що вона відповіла, що хлопці стоять за магазином і вони пішли до них. Пізніше за магазином почули постріли і побігли в ту сторону подивитись, що там трапилось. Коли прибігли на місце, то вона побачила, що ОСОБА_18 лежав, лице його було в крові. Також там були ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 . Вона чула два постріли, але хто стріляв - не бачила. Там де був конфлікт, місце освітлювалось, відеокамера є біля магазину. Через деякий час приїхали працівники поліції та карета швидкої медичної допомоги, ОСОБА_18 та ОСОБА_17 забрали у лікарню;

- показах свідка ОСОБА_51 , який під час судового розгляду показав, що 01.07.2021 він вийшов з магазину в с.Квітневе, щоб покурити та побачив ОСОБА_18 , який комусь телефонував. Конфлікту з ОСОБА_18 у нього не було, оскільки він пішов додому. Конфлікту між хлопцями він також не бачив, а через 2 дні дізнався, що біля магазину билися та стріляли;

- показах свідка ОСОБА_18 , який під час судового розгляду показав, що 01.07.2021 року ввечері біля магазину в селі Квітневе у нього був конфлікт з ОСОБА_52 . Він зустрів знайомого ОСОБА_9 , з яким раніше працював та попросив, щоб він його провів, оскільки до нього «чіпляються» місцеві хлопці. Коли вони проходили повз кафе, то їх покликали, вони підійшли до хлопців і його вдарили, він впав, втратив свідомість. Пізніше від знайомих дізнався, що біля магазину в селі Квітневе стріляли;

- показах свідка ОСОБА_21 . наданих під час судового розгляду, який показав, що ввечері, дати він не пам`ятає, але було тепло, він сидів з ОСОБА_53 на автобусній зупинці села Квітневе. В цей час біля магазину він почув якийсь звук, подумав, що петарда. Він підбіг до місця, звідки був звук і почув другий постріл і відразу після цього перезаряджався пістолет. Він бачив у брата ОСОБА_17 поранення від пострілу на нозі. ОСОБА_11 стояв напроти ОСОБА_9 . ОСОБА_11 підстрибнувши вдарив ногою ОСОБА_9 , але в цей момент коли ОСОБА_11 хотів нанести удар ОСОБА_9 , то останній вистрілив ОСОБА_11 в пах. Від удару ОСОБА_9 покотився в яр, біля нього був пістолет. Його брат - ОСОБА_17 вдарив ОСОБА_18 два рази, той впав. У ОСОБА_11 було дві рани від пострілів, а саме: на нозі та в паху, а в ОСОБА_17 одна рана на нозі. Пізніше приїхали працівники поліції та швидка медична допомога.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом з дотриманням вимог ст.23 КПК України та їм надана оцінка у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме:

- -протоколом огляду місця події з ілюстративною таблицею до протоколу від 02.07.2021, згідно якого місцем проведення огляду являється АДРЕСА_2 , де розміщений магазин «АЛЕКС» (т.1 а.п. 219-225);

- постановою про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні від 02.07.2021 року, згідно якої посвідчення № 953817 на ім`я ОСОБА_9 , видане 06.11.2009 року на право зберігання і носіння пристрою для відстрілу гумових куль марки «SAFARI» № 002793; предмет схожий на пристрій для відстрілу гумових куль марки «SAFARI» № 002793; один змив із курка вказаного предмету, один змив з рукоятки вказаного предмету; 3 набої та 3 стріляні гільзи, які розміщені у барабані пристрою для відстрілу гумових куль; предмет схожий на кистень, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000078 (т.1 а.п. 226);

- протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 02.07.2021, згідно якого місцем огляду являється приміщення Попільнянської ЦРЛ за адресою: смт. Попільня, вулиця Київська, 40, Житомирського району , де хірург надав гумовий виріб у вигляді шару, який під час надання медичної допомоги було видалено зі стегна у ОСОБА_17 (т.1 а.п. 227-228);

- постановою про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні від 02.07.2021, згідно якої вилучений резиновий виріб у формі шару, визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні (т.1 а.п. 229);

- протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 02.07.2021, згідно якого місцем події являється територія земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться потерпілий ОСОБА_11 , який видав гумовий об`єкт округлої форми темного кольору (т.1 а.п. 230-232);

- постановою про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні від 02.07.2021, згідно якої вказаний вилучений гумовий об`єкт округлої форми, визнано речовим доказом (т.1 а.п. 233);

- довідкою КНП «Попільнянська лікарня» від 02.07.2021 року про те, що після огляду ОСОБА_17 встановлено діагноз: кульове поранення с/з правого стегна по передній поверхні (т.1 а.п. 234);

- довідкою КНП «Попільнянська лікарня» від 02.07.2021 року про те, що після огляду ОСОБА_11 встановлено діагноз: кульове непроникаюче поранення паху зліва н/з лівого стегна (т.1 а.п. 235);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском до протоколу від 02.07.2021 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , який детально розповів та показав механізм отримання ним 01.07.2021 року близько 23.30 години тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 236-243);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском до нього від 02.07.2021року за участю потерпілого ОСОБА_17 , який детально розповів, як відносно нього були вчинені хуліганські дії із застосуванням зброї, та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 244-251);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском до протоколу від 05.07.2021 року за участю свідка ОСОБА_21 , який розповів та показав, як відбулась бійка біля магазину в селі Квітневе, що мала місце 01.07.2021 приблизно 23.00 години (т.2 а.п. 1-7);

- висновком експерта № СЕ-19/106-21/6878-ХЗ від 14.07.2021 року, згідно якого наданий для дослідження предмет схожий на кістень, який був виявлений та вилучений 02.07.2021 року, в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , не являється холодною зброєю. Предмет виготовлений промисловим способом на зразок контактної холодної зброї ударно -дробильної дії - кистені (т.2 а.п. 14- 18);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів, описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 17.07.2021 з відеодиском, з яких вбачається, що вилучено матеріали відеозйомок за 01.07.2021 року з камер відеозапису, що встановлені на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де відбувалася подія кримінального правопорушення (т.2 а.п.22-25);

- постановою про визнання речових доказів та передачу на зберігання від 17.07.2021, згідно якої оптичний диск DVD-R із відео-файлом з камери на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » визнано речовим доказом (т.2 а.п.26);

- протоколом огляду предмету з ілюстративною таблицею до нього від 06.07.2021, згідно якого оглядалось упакування у вигляді спеціального паперового конверту ГСУ НП України, в ньому знаходиться предмет схожий на пристрій для відстрілу гумових куль марки «SAFARI» № 002793 (т.2 а.п. 29- 33);

- довідкою КНП «Попільнянська лікарня» від 09.07.2021, про те, що до приймального відділення Попільнянської лікарні доставлений швидкою допомогою ОСОБА_17 з наявними тілесними ушкодженнями у вигляді кульове поранення с/з правого стегна по передній поверхні (т.2 а.п.34);

- довідкою КНП «Попільнянська лікарня» від 09.07.2021, про те, що до приймального відділення Попільнянської лікарні доставлений швидкою допомогою ОСОБА_11 з наявними тілесними ушкодженнями у вигляді кульове не проникаюче поранення паху зліва, н/з лівого стегна (т.2 а.п.35);

- висновком експерта № 101 від 15.07.2021, з якого вбачається, що згідно даних представлених на експертизу медичних документів у ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: кульового поранення правого стегна, що утворилось від дії кульового снаряду, можливо в термін та за обставин, що вказано в описовій частині постанови, відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження. Можливість спричинення даного тілесного ушкодження власноруч - не виключається. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_17 знаходився в такому положенні, при якому ділянка тіла з ушкодженням була б доступна травмуючому впливу. Через відсутність в надісланих медичних документах вичерпних медичних даних, щодо власне рани стегна, її первинної хірургічної обробки - висловитись з приводу наявності в рані стороннього предмету, характеру снаряду, а також відстані з якої був здійснений постріл - не представляється можливим. Після отримання тілесного ушкодження потерпілий міг виконувати весь спектр активних дій (т.2 а.п. 35-37);

- висновком експерта № 102 від 15.07.2021, з якого вбачається, що згідно даних представлених на експертизу медичних документів у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: кульового поранення паху зліва та кульового поранення лівого стегна, що утворились від дії кульових снарядів, можливо в термін та за обставин, що вказані в описовій частині постанови, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Можливість спричинення даних тілесних ушкоджень власноруч - не виключається. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 знаходився в такому положенні, при якому ділянки тіла з ушкодженнями були б доступні травмуючому впливу. Через відсутність в наданих медичних документах вичерпних медичних даних, щодо власне рани паху та рани стегна, їх первинної хірургічної обробки - висловитись з приводу наявності в ранах сторонніх предметів, характеру снарядів, а також відстані з якої були здійснені постріли - не представляється можливим. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг виконувати весь спектр активних дій (т.2 а.п.38-39);

- протоколом проведення слідчого експерименту з ілюстративною таблицею від 25.07.2021 за участю ОСОБА_9 , який розповів та показав, як він 01.07.2021 штовхнув руками ОСОБА_11 в груди, дістав кистень та почав із його використанням спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_11 , потім дістав зброю та спрямував її в бік ОСОБА_17 та ОСОБА_11 та здійснив три постріли в область ніг ОСОБА_17 та ОСОБА_11 (т.2 а.п. 40-48);

- висновком експерта № СЕ-19/106-21/7810-БЛ від 17.08.2021, згідно якого наданий для дослідження револьвер, який був вилучений 02.07.2021 року в період часу з 00 години 40 хвилин по 01 годину 47 хвилин під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , який відповідно до дозволу № НОМЕР_3 від 06.11.2009 року належить ОСОБА_9 , є вогнепальною зброєю самозахисту - травматичною зброєю з вогнепальним принципом метання снаряду (пристроєм для стрільби патронами, спорядженими еластичними снарядами травматичної (несмертельної) дії, а саме: короткоствольним гладкоствольним револьвером марки «SAFARI» модель «820 G», калібру 9 мм R/Р.А. серія та номер екземпляру якого «НОМЕР_4». Револьвер виготовлений промисловим способом ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3», АДРЕСА_3. Наданий для дослідження револьвер придатний до стрільби. Конструкція револьвера не перероблена (т.2 а.п.50-55);

- постановою про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні від 17.08.2021, згідно якої вилучені речі: предмет виготовлений промисловим способом на зразок контактної холодної зброї ударно-дробильної дії - кистень; вогнепальна зброя самозахисту - травматична зброя з вогнепальним принципом метання снаряду (пристроєм для стрільби патронами спорядженими еластичними снарядами травматичної (не смертельної) дії), а саме короткоствольний гладкоствольний револьвер марки «SAFARI» моделі «820 G» калібру 9 мм R./P.A. серія та номер НОМЕР_1 ; один змив із курка револьверу, один змив з рукоятки револьверу; 3 набої та 3 стріляні гільзи, посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , видане 06.11.2009 року на право зберігання і носіння пристрою для відстрілу гумових куль марки «SAFARI» № Х/К 002793; гумовий виріб у формі шару, гумовий об`єкт округлої форми, визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні (т.2 а.п.56).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не врахував, що ініціаторами конфлікту були потерпілі, які чіплялися до ОСОБА_18 та намагалися спричинити їм тілесні ушкодження, а тому з метою самозахисту обвинувачений застосував зброю (3 постріли), колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції такі доводи сторони захисту розглянув та надав їм належну оцінку, відповідним чином мотивувавши свої висновки у вироку суду.

Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

Згідно ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Стан необхідної оборони існує лише протягом наявності суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент. Право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної небезпеки заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров`ю), а його кінцевим моментом є припинення таких дій і усвідомлення (реальна можливість усвідомлення) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка здійснила посягання, суспільно- небезпечних дій.

Заподіяння шкоди особі, яка здійснює посягання, обумовлено необхідністю негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК України.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для застосування положень статті 36 КК України, оскільки в даному випадку не відбувалося такого посягання, яке б викликало у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання. Обставини даної справи не дають підстав для висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, яке б виправдало заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілим.

Також суд зазначив, що протиправні дії відносно потерпілих розпочав обвинувачений ОСОБА_9 , оскільки в судому засіданні встановлено, що обвинувачений підійшов до потерпілих та спровокував конфлікт, вдаривши ОСОБА_11 двома руками в область грудей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на те, що надаючи покази в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 особисто підтвердив, що він перший підійшов до потерпілих та після короткої розмови вдарив ОСОБА_11 двома руками в область грудей.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено хуліганський мотив ОСОБА_9 і судом першої інстанції не враховано той факт, що подія відбувалася не в громадському місці та не супроводжувалася нецензурною лексикою, колегія суддів вважає безпідставними з наступних підстав.

Так, колегія суддів зазначає, що об`єктивна сторона хуліганства полягає у грубому порушенні громадського порядку, тобто у вчиненні активних дій. Кримінальний кодекс України не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Однак, вчинення хуліганських дій у присутності інших людей, є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку.

За змістом статті 296 КК України під грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства слід визнавати таке порушення, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Так, зокрема, вчиненим з особливою зухвалістю може бути визнане злочинне порушення громадського порядку: що виявляє явну неповагу до суспільства і супроводжується, наприклад, насильством із заподіянням тілесних ушкоджень або знущанням над особою, нанесенням їй побоїв або мордуванням, катуванням особи; діє тривалий час і вперто не припиняється; пов`язане з порушенням нічного відпочинку людей, тимчасовим припиненням нормальної діяльності підприємства, установи, організації чи громадського транспорту тощо (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство".

Постановою Верховного Суду України від 21.01.2020 у справі №751/4233/18 визначено, що при кваліфікації хуліганства, перш за все слід звернути увагу на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Крім того, хуліганство супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, де під особливою зухвалістю розуміють нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з побоями та іншим насильством, яке спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале, що довгий час не припиняється, порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

При вчиненні хуліганства з особливою зухвалістю, на відміну від злочинів проти особи, потерпілий та правопорушник зазвичай не є між собою знайомими, а вчинення конкретного правопорушення спрямовується не з метою заподіяти конкретній особі тілесних ушкодження або ж завдання будь-якого фізичного болю особі, а з метою порушення громадського порядку. Тобто, суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство з особливою зухвалістю за наявності у сукупності таких обставин кримінального провадження, як: засуджений і потерпілий між собою були знайомі; до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, фактичною підставою кваліфікації кримінального правопорушення ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України, стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні. Під час юридичної оцінки цих даних були з`ясовані: природа взаємин, які склалися між ОСОБА_9 та потерпілими, які не були знайомі до події злочину; причина виникнення діяння, тобто малозначний привід, а саме : обвинувачений як бувший працівник правоохоронного органу вважав за необхідне з`ясувати стосунки з потерпілими на прохання ОСОБА_18 ; місце вчинення протиправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання - вечірній час, біля магазину у присутності сторонніх осіб; характер та динаміка дій обвинуваченого, який перший розпочав конфлікт, про що особисто не заперечував під час апеляційного розгляду та в подальшому застосував вогнепальну зброю та інший предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, характер наслідків, а саме : спричинення потерпілим легких тілесних ушкоджень та причинний зв`язок між ними та діями останнього.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зухвала та агресивна поведінка ОСОБА_9 , яка викликана неправильними на його думку діями потерпілих при спілкуванні з ОСОБА_18 , що була спрямована на незнайомих йому осіб, за відсутності зовнішнього приводу, із заподіянням цим особам тілесних ушкоджень, із застосуванням вогнепальної зброї та іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, безсумнівно свідчить про свідоме, грубе порушення ОСОБА_9 громадського порядку саме з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а не вчинення злочину проти особи з особистих мотивів, оскільки до вказаної події обвинувачений з потерпілими не були знайомі та між ними жодних відносин не було.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки показам свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та письмовим доказам по справі, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані докази були належним чином досліджені судом першої інстанції, показання вказаних свідків та зміст досліджених письмових доказів містяться у вироку суду, і їм надано оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів суд оцінив з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що конфлікт спровокували потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_17 своєю поведінкою та постійними чіпляннями до ОСОБА_18 , який є товаришем обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони ідентичні доводам сторони захисту в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку при ухваленні вироку. Крім того, незалежно від того, що відбулось між потерпілими та ОСОБА_18 , це не може бути виправданням для вчинення хуліганських дій ОСОБА_9 чи спричинення тілесних ушкоджень потерпілим.

Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що під час досудового розслідування безпідставно не проведено судово-медичної експертизи з метою встановлення тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , не зібрано даних, які характеризують особи потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , не перевірено чи перебували останні у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, в рамках даного кримінального провадження обвинувачення висунуто лише ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вказані доводи захисника не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Водночас, колегія суддів зауважує, що в матеріалах провадження наявні довідки КНП «Попільнянська лікарня» Попільнянської селищної ради стосовно тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_18 (01.07.2021 року о 23-10 год.) та ОСОБА_9 (02.07.2021 року о 01-35 год.), коли вони звернулися до медичного закладу (т.2 а.п.85-86).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у вироку суду зазначено невірний час події, а саме 23 година 30 хвилин, тоді як відповідно до рапорту працівників поліції виклик про бійку поступив о 22 годині 37 хвилин, колегія суддів не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вказаний факт не спростовує висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Більш того, сторона захисту не заперечувала факту даної події (а.п.84 т.2).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст.290 КПК України, оскільки обвинувальний акт було направлено до суду до ознайомлення обвинуваченого ОСОБА_9 з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони є аналогічними доводам сторони захисту в суді першої інстанції, на які у вироку суду надано належну оцінку.

Так суд першої інстанції зазначив, що слідчим в повному обсязі виконано вимоги ст.290 КПК України щодо відкриття сторонам кримінального провадженні матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, що підтверджується наданими прокурором матеріалами (т.2 а.п.118-128).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.08.2021 року ОСОБА_9 було повідомлено про завершення досудового розслідування даного кримінального провадження №0000078 та відкриття матеріалів кримінального провадження для ознайомлення сторонам, однак він відмовився від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в присутності понятих, про що складено відповідний документ (т.2 а.п.123). В подальшому 30.08.2024 року ОСОБА_9 власноручно розписався у повідомленні про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів та протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та цього ж дня особисто ознайомився з матеріалами досудового розслідування (т.2.а.п.125-126, 127-128), а обвинувальний акт було скеровано до суду 13.09.2021 року (т.1 а.п.1).

Таким чином, при апеляційному розгляді встановлено, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 не спростовують висновків суду першої інстанції, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду з мотивів, наведених захисником.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, пенсіонер, учасник бойових дій, за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час є добровольцем добровольчого підрозділу «Паляниця» Бердичівської територіальної громади, де також характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Згідно висновку досудової доповіді, складеної Філією Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області № 33/3/4121-21 від 01.12.2021 року (т.1 а.п.90-91), орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, особу винного, позицію прокурора, захисника, думку потерпілих та представника потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , які щодо міри покарання покладалися на розсуд суду, суд першої інстанції вважав можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та застосував положення ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Колегія суддів вважає, що вказаних положень суд першої інстанції дотримався в повному обсязі та належним чином мотивував звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 та прокурора ОСОБА_13 про те, що суд першої інстанції не врахував належним чином характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставленню до скоєного, а також поведінку обвинуваченого, який у скоєному злочині не покаявся, спростовуються змістом мотивувальної частини вироку, оскільки вказані обставини враховані судом при призначенні покарання.

Більш того, невизнання вини обвинуваченим, на думку колегії суду, є лише його захисною позицією. При цьому останній не заперечував, що саме він перший під малозначним приводом розпочав конфлікт, вдаривши незнайомого йому потерпілого ОСОБА_11 в груди.

Колегія суддів також враховує наслідки вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення у вигляді спричинення потерпілим легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 та прокурора про безпідставне застосування судом ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, та дані про особу обвинуваченого у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілі при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 покладалися на розсуд суду та не наполягали на реальному покаранні.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, представником потерпілого та прокурором в касаційній скарзі не наведено.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_9 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та начальника Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: