Справа № 203/2707/23
Провадження № 1-кс/0203/1694/2024
УХВАЛА

23 травня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, маючого на утриманні неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючого вищу освіту, працюючого на посаді начальника Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, полковником поліції у період з 07.10.2017 року по 10.05.2024 року, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000097 від 30.03.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся старший слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_7 за погодженням з прокурором із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000097 від 30.03.2023 року, в якому слідчий просить суд: задовольнити клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із альтернативою внесення застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги клопотання слідчий обґрунтував тим, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000097 від 30.03.2023 року було встановлено, що ОСОБА_4 організував видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, вчинену за попередньою змовою групою осіб, завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинену за попередньою змовою групою осіб, розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинену в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинену повторно в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України. Оскільки за вказівкою ОСОБА_4 , який діяв умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, були видані завідомо неправдиві офіційні документи щодо перерахування додаткової винагороди за участь у бойових діях поліцейським, у тому числі додаткової винагороди у збільшеному вигляді (до 100000 грн) на розрахункові рахунки поліцейських Бахмутського районного відділення Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, Слов`янського міського відділення Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, Маріупоського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, за відсутності документів, які підтверджують безпосередню участь поліцейських у бойових діях та заходах, визначених п. 5 Порядку №775, всупереч вимогам Постанови №168, Порядку №775.

Внаслідок вчинення ОСОБА_4 вищевказаних кримінальних правопорушень допущено розтрату грошових коштів Маріупольського МВ УПО в Донецькій області та заподіяно збитки Державному бюджету України на загальну суму 2 685 832,67 грн, що є особливо великим розміром.

Так, 16.05.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України.

За поясненнями слідчого, санкцією статті 191 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, за відсутності альтернативних видів покарань, тобто вказаний злочин є умисним особливо тяжким, що вказує на наявність нормативних підстав для застосування відносно вказаної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, з огляду на примітку до ст. 45 КК України, злочини, передбачені ч. 4, ч. 5 ст. 191 КК України є корупційними злочинами у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем. При цьому, фактичними підставами для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність визначених законом ризиків, а саме: незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, знищення, схов або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також слідчий вказав, що ОСОБА_4 у період з січня 2021 року по грудень 2023 року отримав грошове забезпечення за основним місцем роботи на загальну суму 2 033 108,53 грн. З огляду на зазначене вище, застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка дорівнює 908 400 грн, не здатна забезпечити виконання обов`язків підозрюваним, тому, з урахуванням доходів підозрюваного, його ролі у вчинених злочинах та розміру збитків, які заподіяні протиправними діями підозрюваного, слідчий просить суд визначити розмір застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З огляду на викладене, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.05.2024 року, судову справу №203/2707/23, провадження №1-кс/0203/1694/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано канцелярією суду 21.05.2024 року.

Судове засідання з розгляд клопотання було призначене судом на 23.05.2024 року, в яке з`явились всі учасники справи.

Під час судового засідання прокурор підтримав вимоги клопотання та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із клопотанням пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Прокурор пояснив, що працівники поліції охорони не залучались до виконання будь-яких бойових завдань, та повідомлена ОСОБА_4 підозра є обґрунтованою. Також прокурор повідомив, що є інше кримінальне провадження, в якому ОСОБА_4 є підозрюваним та до нього вже застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з носінням електронного браслету. Наразі ОСОБА_4 звільнений із займаної посади.

За твердженнями прокурора, підозра, повідомлена ОСОБА_4 , є обґрунтованою, а ризики, визначені слідчим, доведеними.

Захисники підозрюваного заперечували проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що повідомлена підозра є необґрунтованою, а ризики недоведеними. За твердженнями сторони захисту, у повноваження ОСОБА_4 не входили обов`язки щодо перевірки наданих йому на підпис документів та розрахунків, він не знав та не усвідомлював, що у них можуть міститися недостовірні дані. Отже, він свідомо помилявся щодо їх дійсності та підписував їх. Усі ризики, визначений слідчим, ґрунтуються на тому, що ОСОБА_4 займає посаду начальника, проте ще до повідомлення про підозру 10.05.2024 року його було звільнено із займаної посади та він вже не є керівником державного органу. При цьому 20.05.2024 року ОСОБА_4 отримав військовий квиток, бо був звільнений з посади, та наразі мобілізований, вже призваний на військову службу. До 27.05.2024 року відносно ОСОБА_4 діє запобіжний захід у виді домашнього арешту, який наразі не скасований, та з 28.05.2024 року ОСОБА_4 вже мобілізований та буде проходити військову службу.

Як пояснили захисники, ОСОБА_4 є розлученим та з його доходів відраховуються кошти на сплату аліментів на дітей, він є учасником бойових дій, брав участь в АТО, жодного разу не порушував запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому розмір застави, який просить визначити прокурор, є непомірним для підозрюваного, він не має автомобіля, іншого майна, яке б він міг продати для внесення застави. Прокурор не довів неможливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а ст. 616 КПК України передбачає право підозрюваного на скасування обраного відносно нього запобіжного заходу з метою проходження ним військової служби. Крім того, підозрюваний вже є мобілізованим у ВЧ НОМЕР_1 , бажає захищати державу, є людиною із бойовим досвідом.

Тому захисники просили суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого або обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, якщо у цьому є необхідність.

Підозрюваний підтримав своїх захисників та пояснив, що бажає проходити військову службу, захищати державу та виїхав з м. Маріуполя не для того, щоб перебувати за гратами.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисників, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, перебуває кримінальне провадження №0000097 від 30.03.2023 року.

16.05.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 КК України, яке було вручене підозрюваному ОСОБА_4 , його захисникам 16.05.2024 року о 12:05 годині.

Відповідно до наказу (витяг) Національної поліції України від 20.01.2017 року №48 о/с «По особовому складу», підполковника поліції ОСОБА_4 було призначено начальником Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області.

Відповідно до наказу (витяг) Національної поліції України від 04.03.2022 року №316 о/с «По особовому складу», підполковнику поліції ОСОБА_4 було присвоєно достроково спеціальне звання поліції та спеціальні звання на один ступінь вище від звання, передбаченого займаною штатною посадою, у порядку заохочення за сукупністю полковник поліції.

Відповідно до висновку судового експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_10 від 04.10.2023 року №СЕ-19/113-23/3309-ПЧ, підписи від імені ОСОБА_11 у графі «Начальник полковник поліції» у наказах Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області від 31.01.2023 року, від 22.12.2022 року, від 01.02.2023 року, на останньому аркуші списку поліцейських у додатку №2 наказ №5 о/с від 01.02.2023 року, виконано ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку судового експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_12 від 07.02.2024 року №СЕ-19/112-24/397-ЕК, висновок спеціаліста головного державного аудитора відділу контролю в галузі оборони в правоохоронних органах та органах влади управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області ОСОБА_13 від 05.12.2023 року в частині безпідставного нарахування та виплати поліцейським Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області додаткової винагороди за участь у бойових діях відповідно до Порядку і умов виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, що затверджені наказом МВС України від 28.11.2022 року №775 за листопад 2022 року січень 2023 року на загальну суму 3257038,48 грн, у томі числі ЄСВ 587334,81 грн, документально підтверджуються в сумі 3276715,86 грн, в тому числі ЄСВ (22%) в розмірі 590883,19 грн.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2024 року (слідчий суддя ОСОБА_14 ), справа №203/1462/24, провадження №1-кс/0203/1194/2024, було частково задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000708 від 22.08.2023 року та обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового (за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та в разі виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливлювали безпечне для життя та здоров`я перебування підозрюваного у житлі) домашнього арешту строком до 27 травня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 (із застосуванням електронного засобу контролю).

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2024 року (слідчий суддя ОСОБА_14 ), справа №203/1462/24, провадження №1-кс/0203/1195/2024, у кримінальному провадженні №0000708 від 22.08.2023 року було відсторонено ОСОБА_4 від посади начальника Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області на строк до 27 травня 2024 року.

Відповідно до наказу (витяг) Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 10.05.2024 року №169 о/с «По особовому складу», ОСОБА_4 було звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 10.05.2024 року з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до повістки на відправку та повідомлення ВЧА1363, військовозобов`язаний ОСОБА_4 21.05.2024 року призивається до лав ЗСУ по загальній мобілізації та його зобов`язано 28.05.2024 року з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки у військову частину у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації.

17.05.2024 року ОСОБА_4 склав та вручив прокурору ОСОБА_15 клопотання про скасування запобіжного заходу (в порядку ст. 616 КПК України) у кримінальному провадженні №0000708 від 22.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_4 , в якому він повідомив прокурора, що має намір проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, він є особою призовного віку (53 роки), має задовільний стан здоров`я, досвід безпосередньої участі у бойових діях під час проведення АТО на території Донецької та Луганської областей у 2015-2016 роках, має статус учасника бойових дій.

Також у ході судового розгляду справи судом безпосередньо були досліджені наступні письмові докази: листи, повідомлення, рапорти, постанови про визначення групи слідчих та групи прокурорів у кримінальному провадженні, витяг з ЄРДР, протоколи обшуків, протоколи допитів свідків, протоколи огляду документа носія інформації, накази, накази з додатками, договір про фізичну охорону об`єкта №3410/бм від 05.01.2022 року, заяви, подяки ОСОБА_4 , позитивна службова характеристика ОСОБА_4 , посвідчення ОСОБА_4 як учасника бойових дій, серії НОМЕР_2 , дата видачі 26.07.2023 року (дублікат), рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від ІНФОРМАЦІЯ_5 , довідки, посвідчення до відзнаки МВС України, довідки про доходи, повний витяг про реєстрацію актів цивільного стану, колективне звернення, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ухвали слідчого судді.

Суд зазначає, що відповідно до статей 131, 132, 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), запобіжний захід, різновидом якого є тримання під вартою, застосовується під час досудового розслідування до особи на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні такою особою кримінального правопорушення, а також за наявністю хоча б одного з ризиків вчинення особою дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, я кщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частин 1, 4, 5 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положення ст. 7 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинно відповідати вимогам статті 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у частині 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 7 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При вирішенні клопотання слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень частини 5 статті 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішенні від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із злочином, в якому він підозрюється.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (заява № 65518/01) вказано, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що, коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення у справі Brumarescu, наведене вище, § 61).

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 05:30 години 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан, який згодом було продовжено.

Відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України, у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152, 156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Аналіз викладеного вище та встановлених у ході судового розгляду клопотання обставин кримінального провадження, досліджених матеріалів клопотання дає слідчому судді підстави для висновку про те, що надані стороною обвинувачення матеріали клопотання, досліджені у судовому засіданні, у своїй сукупності доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, які є нетяжким, тяжким та особливо тяжким, відповідно, та за вчинення яких передбачені покарання: караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; караються позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, характеризуючі дані про його особу в їх сукупності.

При цьому слідчий суддя не має повноважень надавати оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу має бути доведеність сукупності обставин, визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, за якою прокурор зобов`язаний довести не лише наявність обґрунтованої підозри, а й надати докази на підтвердження підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, та обґрунтувати недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що на момент судового розгляду клопотання відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчим суддею вже обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в іншому кримінальному провадження, дія якого визначена до 27.05.2024 року. Водночас повідомленням ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 повідомлено, що він є військовозобов`язаним та 21.05.2024 року призивається до лав ЗСУ по загальній мобілізації, його зобов`язано 28.05.2024 року з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки у військову частину у зв`язку із призовом на військову службу під час загальної мобілізації.

Тобто відносно підозрюваного ОСОБА_4 до 27.05.2024 року діє запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, обраний в іншому кримінальному провадженні №0000708 від 22.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України, та він звернувся до прокурора із клопотання про його скасування, а з 28.05.2024 року підозрюваний ОСОБА_4 вже призваний до лав ЗСУ як військовозобов`язаний під час загальної мобілізації.

У судовому засіданні підозрюваний пояснив, що він бажає проходити військову службу та захищати державу. Водночас прокурор вважав, що ризики, заявлені слідчим у клопотанні, все одно зберігають свою актуальність, незважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини.

Водночас суд, з урахуванням положень ст. 616 КПК України, враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, дійшов висновку, що ризики, визначені слідчим нівелюються обраним запобіжним заходом відносно підозрюваного в іншому кримінальному провадженні, після дії якого підозрюваний призваний до лав ЗСУ та викликаний до військової частини.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх кваліфікацію, дійшов висновку, що будь-яких доказів на підтвердження наявності ризиків, визначених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не надано, та у суду відсутні правові підстави для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою після закінчення дії запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні та з урахуванням його мобілізації до лав ЗСУ після цього.

Крім того, стороною обвинувачення не надані докази, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, з урахуванням встановлених обставин у судовому засіданні. Також слідчим суддею враховані конкретні обставини кримінального провадження та характеризуючі дані про особу підозрюваного, який раніше не був судимий, має постійне місце проживання, його вік та стан здоров`я, позитивну службову характеристику, те, що він має статус учасника бойових дій, отримував заохочення та подяки, має бажання проходити військову службу, захищати державу.

З урахуванням викладеного вище, на підставі положень частин 2 та 3 статті 194 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, враховуючи, що під час розгляду клопотання прокурор не довів наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.

Тому, враховуючи те, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведена наявність обставин, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Керуючись статтями 182, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, заявлене в рамках кримінального провадження №0000097 від 30.03.2023 року, відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали слідчого судді визначити в межах строку досудового розслідування.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, у провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали слідчого судді проголошено 28.05.2024 року о 17:50 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1