Справа №522/3689/24
Провадження № 1-кп/522/1903/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0001663 від 19.12.2023 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Івано-Франківської області, Долинського району, м. Долина, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, на час скоєння злочину військовослужбовця військової служби за контрактом на посаді старшого стрільця оператора, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №124 від 30.04.2023 рядового ОСОБА_3 , призначено на посаду старшого стрільця оператора військової частини НОМЕР_1 та вважається такими, що приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до ч. 4 Вступу до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ч. 4 Преамбули Дисциплінарного статуту Збройних сил України, Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, поважати честь і гідність кожної людини.

У порушення вимог постанови Верховної Ради України № 2471-ХП від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», в умовах воєнного стану, введеного на території України 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 , від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.8.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ від 15.03.2022, № 2212-ІХ від 21.04.2022, № 2263-ІХ від 22.05.2022, № 2500 ІХ від 15.08.2022, №2738-IX від 16.11.2022, №2915-IХ від 07.02.2023, №3057- ІХ від 02.05.2023 №3275-ІХ від 27.07.2023, №3429 від 08.11.2023, відповідно, якими продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, у ОСОБА_3 , виник злочинний намір на таємне заволодіння особистим майном, яке на праві приватно власності належить ОСОБА_6 .

З цією метою, у ОСОБА_3 , 18.12.2023, у період часу з 13:30 години до 19:00 години, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на таємне заволодіння майном останньої.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та звернення його в свою власність, діючи таємно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_3 , зайшов до гардеробної кімнати, звідки таємно, шляхом вільного доступу, впевнившись що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, привласнив грошові кошти в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень та 1100 доларів США, що станом на 18.12.2023, по курсу Національного банку України становило 40723,21 (сорок тисяч сімсот двадцять три гривні двадцять одна копійок), золотий ланцюжок, з металу світло-жовтого кольору масою 5,674г, виготовлений з сплаву золота, міді, срібла та цинку, довжиною 56 см., встановлений кількісний вміст золота складає 58.7%, 585 проби вартістю 13955,51 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят одна копійка), золотий браслет, з металу світло-жовтого кольору масою 5.674г, виготовлений з сплаву золота, міді, срібла та цинку, довжиною 18,5 см., встановлений кількісний вміст золота складає 58,7%, 585 проба вартістю 13955,51 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят одна копійка), дві сережки з металу жовто-зеленого кольору, у вигляді кільця масою 6,058г, виготовлені з сплаву, який містить мідь та цинк (біжутерія) вартістю 328, 00 ( триста двадцять вісім гривень нуль копійок), золота каблучка, з металу світло-жовтого кольору, з вставками прозорих камінців, масою 1,797г, виготовлена з сплаву золота, міді, срібла та цинку, нуль копійок становлений кількісний вміст золота складає 58,6%, 585 проба вартістю 4650,00 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень нуль копійок), золота каблучка, з металу світло-жовтого кольору з вставкою прозорого камінця, масою 1,085г, виготовлена з сплаву золота, міді, срібла та цинку, встановлений кількісний вміст золота складає 58,6%,585 проба вартістю 2 800,00(дві тисячі вісімсот гривен нуль копійок), які знаходились у гардеробній кімнаті квартири в нижній кишені куртки червоного кольору, та які на праві приватної власності належать ОСОБА_6 , після чого покинув приміщення квартири, завдавши потерпілій матеріального збитку на загальну суму 226 412,23 (двісті двадцять шість тисяч чотириста дванадцять гривень двадцять три копійки).

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка) скоєне в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім характеризуючих матеріалів, наданих прокурором.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, зазначив, що обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що познайомився з потерпілою та тривалий час зустрічались з нею, після чого було прийнято рішення проживати разом. Обвинувачений переїхав до потерпілою в квартиру та за декілька днів відбулася сварка й після того, як потерпіла поїхала на роботу, обвинувачений викрав грошові кошти та ювелірні прикраси, покинув житло та поїхав до сестри на Хмельниччину.

Потерпіла в судовому засідання повідомила, що внаслідок кримінального правопорушення завдану шкоду частково відшкодовано, шляхом повернення майна.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) скоєне в умовах воєнного стану.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши пояснення й щире каяття ОСОБА_3 суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зі всіма кваліфікуючими ознаками.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містить Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у п. 8 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Ч.1 ст. 58 КК України, передбачено, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Відповідно до ч.2 ст.58 КК України, із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, висловив намір продовжити службу в лавах Збройних Сил України з метою сприяння відсічі збройної агресії РФ. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, з огляду на той факт, що має постійне та зареєстроване місце проживання, родину. Обвинувачений самостійно з`явився зі зізнанням, свою вину визнав в повному об`ємі, жодних перешкод під час досудового розслідування не чинив, не намагався уникнути відповідальності, розкаявся у вчиненому, до обставин, що пом`якшують покарання суд відносить повне визнання свої вини останнім, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність статусу ветерана війни учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.08.2023 р.). Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд вважає, що саме в даному випадку є можливість застосування ст.69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України. Як зауважила колегія суддів Кримінального касаційного суду Верховного суду в своїй постанові по справі №629/2739/18 від 03.02.2021 р., що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що мають місце не менше двох обставин, що пом`якшують покарання, а також безумовні та суттєві обставини, які характеризують особу обвинуваченого, що у свою чергу свідчить про достатність підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, пов`язане із позбавленням волі, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст. 63 КК України не вбачається, та згідно ст.58 КК України замість позбавлення волі призначити службове обмеження для військовослужбовців із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 відсотків в дохід держави, що у свою чергу відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого та на переконання суду буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було.

Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду на загальну суму 226 412,23 (двісті двадцять шість тисяч чотириста дванадцять гривень двадцять три копійки), яку частково відшкодовано у сумі 117 375,23 (сто сімнадцять тисяч триста сімдесят п`ять гривень двадцять три копійки), шляхом повернення майна.

Загальна сума розміру витрат на залучення експертів складає 18932,00 гривень, а саме:

- судова експертиза металів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.9. «Дослідження металів та сплавів», висновок експерта №СЕ-19/116-24/341-ФХД від 24.01.2024, вартість витрат на проведення експертизи 7572,80 гривень;

- судова експертиза за експертною спеціальністю: 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів», висновок експерта №24-655 від 26.02.2024, вартість витрат на проведення експертизи 11359,20 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання із застосуванням норми ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі статті 58 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стадії досудового розслідування обирався у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 53680,00 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят гривень 00 коп.) гривень.

Заставу, внесену 22.12.2023 року, відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1, у розмірі 53680,00 грн., призначення: «застава за підозрюваного ОСОБА_3 по справі №522/24090/23, провадження №1-кс/522/8011/23» - повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2023 року (справа №522/24090/23, провадження №1-кс/522/8016/23) скасувати.

Речові доказі:

- грошові кошти номіналом по 100 доларів США з наступними номерами: DB90550527A, KD38425385A, PF69154063E, PB7418481C, PF69154079E, PF69154080E, PF69145081E, PF6914062B, PF69154066E, KB74862996J, PF69154082E;

-грошові кошти номіналом по 1000 гривень, з наступними номерами: АР8756653, АВ6213690, БН6824605, АЕ5802452, АГ6036004, ВТ3073283, АС2019409, ЕВ7578365, АЗ2409564;

-грошові кошти номіналом по 500 гривень, з наступними номерами: АН9633012, АМ1818610, ВД 0388564, ЄИ1109917, ЄА4759625, ЄЄ0188228, ЄЗ2501804, ЗА6360651, ЄЗ8935276, ЄЗ8935277, ЕЕ4589486, ЄЗ8935275, ХЕ1114389, ЕЕ0663572, ЄЗ4385087, ЄН4618960, ЕЄ3342155, ВМ6012357, БВ1950736, БА0349553, ЕА5113237, ЄВ5523189, АД5550555, АЛ0263977, ХЗ6686956, ЄД8229213, БВ0896156, АГ2115376, ХЖ1827195, АЗ11661837, АА2233447, ЦБ7497201, ЄЗ6020584, ЄЗ2145767, АА1842156, АД1473349, ЦБ8904449, ЄД6083834, ГА6961132, ЄИ1377254, ХД1585851, ГЛ3658881, ХИ5597427, ТЛ2922493, ЄИ4217003, ХА4273847, АП6941378, ЕИ5146168, ЕЄ0746789, ЕГ6241170, ЕГ6241168, ЄЄ7228092, ЕЖ0816749, ХД1376023, ЄЖ3257117, АМ5687999, ЕЗ6788829, ВД1677026, ЕЕ8587940, ХГ4885723;

-грошові кошти номіналом по 200 гривень, з наступними номерами: СЗ4953113, УХ4568646, УА2218160, ВШ2644251, ХЗ3727794, ХИ9899831, ЕЄ5082879, ВИ0857400, ЄИ0441910;

-грошові кошти номіналом 100 гривень, з номером АД 1495434;

-грошові кошти номіналом 50 гривень, з номером УГ5704615;

-грошові кошти номіналом 10 гривень, з номером ИЗ2106328;

-грошові кошти номіналом 5 гривень, з номерами РВ3806902, ТБ995266;

-грошові кошти номіналом 1 гривня, з номерами УИ7431606, ТБ9959736

-вироби з жовтого золота, а саме: пара сережок округлої форми, ланцюжок з підвіскою, браслет та два кільця з камінням, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 вважати повернутими за належністю.

Мобільний телефон марки Redmi 9 з ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , з двома СІМ картами мобільного оператора «Київстар», номери яких не відображаються через збій роботи мережі «Київстар» - який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 вважати повернутим за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз у сумі 18932,00 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні нуль копійок) гривень.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1