Справа № 592/6939/24
Провадження № 1-кп/592/445/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0000963, відомості за яким 28.03.2024 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснопілля, Сумської обл. , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який тимчасово не працює, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має вищу технічну освіту, українця, громадянина України, раніше не судимого, військовозобов`язаного, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора: ОСОБА_6 , обвинуваченого: ОСОБА_3 , потерпілого: ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В :

27.03.2024 року близько 09 години 00 хвилин, керуючи автомобілем Haval , реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Чернігівська в районі буд. № 30/3 в м. Суми, ОСОБА_3 знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, під час виконання маневру повороту ліворуч не надав переваги в русі зустрічному автомобілю ВАЗ-21070 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у виді перелому акроміального кінця правої ключиці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 552 від 11.04.2024 року, проведеної в ОКЗ Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи , кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-24/6534-ІТ від 29.04.2024 року, водій ОСОБА_3 , при керуванні автомобілем Haval , реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, передбачені пунктами: 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 10.4. Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю. Порушення п. п. 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху, допущені водієм ОСОБА_3 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події. Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні дій, які виразились у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, передбачені п. п. 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху, при керуванні 27.03.2024 року автомобілем Haval , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на АДРЕСА_2 , що призвело до зіткнення керованого ним транспорту з автомобілем ВАЗ-21070 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 та спричинення останньому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження (а. п. 1, 2) .

09.05.2024 року до початку підготовчого судового засідання потерпілий ОСОБА_7 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому він просив звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадженню № 0000963 відносно нього закрити на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з їхнім примиренням та відсутністю претензій морального та матеріального характеру (вхідний № 19205 від 09.05.2024 року) (а. п. 17) .

09.05.2024 року до початку підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому він просив звільнити його від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадженню № 0000963 від 28.03.2024 року відносно нього закрити на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з їхнім примиренням з потерпілим ОСОБА_7 (вхідний № 19207 від 09.05.2024 року) (а. п. 19) .

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений не заперечували проти задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України та про закриття кримінального провадження № 0000963 від 28.03.2024 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпілий не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про його звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України та про закриття кримінального провадження № 0000963 від 28.03.2024 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ознайомившись з клопотанням потерпілого, з клопотанням обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, думку потерпілого, думку обвинуваченого, дослідивши долучені до кримінального провадження прокурором документи та копії документів, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Як особа обвинувачений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: - має постійне місце проживання та постійне місце реєстрації проживання (а. п. 1, 32, 33) ; - позитивно характеризується за місцем проживання (а. п. 28) ; - має задовільний стан здоров`я (а. п. 34, 36) ; - раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався (а. п. 1, 35) ; - має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. п. 37, 38) ; - необережне кримінальне правопорушення вчинив не у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Суд першої інстанції районний у місті суд, який має право постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кожен має право, щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього в найкоротший строк було закрите.

У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та КПК України випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.

Особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 КПК України.

Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Із змісту абз. 2 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів № 13 від 02.07.2004 року вбачається, що Верховний Суд України рекомендував судам якомога ширше використовувати інститут примирення потерпілого з підсудним (яке може мати місце як на стадії попереднього розгляду справи суддею, так і в судовому засіданні, але до закінчення судового слідства) ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) .

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 12 від 23.12.2005 року вбачається, що умовою звільнення особи (підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувалася та раніше судимий не був, вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке відноситься до нетяжких злочинів, примирився з потерпілим ОСОБА_7 , враховуючи те, що звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюється виключно судом, беручи до уваги те, що, за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, зважаючи на те, що ст. 46 КК України передбачає імперативне та безумовне звільнення від кримінальної відповідальності, відтак суд дійшов висновку про доцільність, можливість та необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілим ОСОБА_7 на підставі ст. 46 КК України та про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України (а. п. 5, 23) .

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, ані під час досудового розслідування, ані до початку судового розгляду пред`явлений не був (а. п. 2) .

Крім того, суд вважає взяти до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

При постановлені даної ухвали судом були враховані правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20, із змісту якої вбачається, що ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду. Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України) . Оскільки ст. 126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу) , вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89929198, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21, згідно якій у відповідності ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Отже, закриття кримінального провадження щодо особи за нереабілітуючих підстав і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз. Згідно постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року КПК України не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з такого: висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 756/5803/17-к, провадження № 51-7445км18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100109239) .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 року у справі № 584/800/20, провадження № 51-1800км21, згідно якій закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим, не є реабілітуючою обставиною, відтак підстави для компенсації процесуальних витрат за рахунок держави у даному конкретному випадку відсутні. При цьому суд послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20, відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали. Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Отже, закриття кримінального провадження щодо особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз ( ІНФОРМАЦІЯ_6 .

При постановленні даної ухвали суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 01.02.2024 року у справі № 930/497/23, провадження № 51-4798км23, згідно якій за ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. П. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116862991) .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експертів, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/4902-ІТ від 08.04.2024 року в розмірі 3786,40 грн. , пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/4906-ІТ від 17.04.2024 року в розмірі 3786,40 грн. , пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/5368-ІТ від 23.04.2024 року в розмірі 3029,12 грн. , пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/6534-ІТ від 29.04.2024 року в розмірі 1514,56 грн. , слід відшкодувати на користь держави за рахунок обвинуваченого ОСОБА_3 (а. п. 2, 5, 24-27) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 28, 55-58, 284-286, 314 КПК України; ст. ст. 12, 44, 46, 286 КК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання потерпілого ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з ним та про закриття кримінального провадження задовольнити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілим ОСОБА_7 та про закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілим ОСОБА_7 на підставі ст. 46 КК України.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експертів, пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/4902-ІТ від 08.04.2024 року в розмірі 3786,40 грн. , пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/4906-ІТ від 17.04.2024 року в розмірі 3786,40 грн. , пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/5368-ІТ від 23.04.2024 року в розмірі 3029,12 грн. , пов`язані з проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/119-23/6534-ІТ від 29.04.2024 року в розмірі 1514,56 грн. , відшкодувати на користь держави за рахунок ОСОБА_3 .

Речові докази по справі, а саме: оптичний носій (компакт-диск DVD-R Verbatium ємністю 4,7 Gb) , залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через суд, який ухвалив судове рішення, Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Головуючий: ОСОБА_1