Справа № 466/6888/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1168/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2023р. та остаточно ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим до 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання з 13.05.2023р.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази.

На вказаний вирок суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити оскаржуваний вирок, пом`якшити ОСОБА_7 покарання, визначивши таке остаточно у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим, не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що враховуючи особу обвинуваченого, який на обліку в психоневрологічному диспансері та наркологічному диспансері не перебуває, щире каяття обвинуваченого, відсутність шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи наявність кількох пом`якшуючих обставин, захист просив суд обрати покарання за правилами ч.3 ст.68 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначити таке у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межи строком на 4 роки і 6 місяців, та частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2023р., визначивши остаточний термін покарання у виді 5 років позбавлення волі. Однак суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі, яке на думку захисту є занадто суворим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Вказує, що визнає свою вину та щиро кається.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається, що у судовому засіданні місцевого суду потерпілий повідомив, що він конкретно нічого не бачив і не чув, що у нього щось викрадали. Інші люди сказали, що в нього щось викрали. А тому, як вказує обвинувачений, ст. 186 ч. 4 КК України не відповідає цьому злочину, оскільки потерпілий нічого не бачив та не чув.

Стверджує, що він вчинив крадіжку таємно. Визнає свою вину та щиро кається.

За вироком суду, ОСОБА_7 13.05.2023р. близько 10.40 год., перебуваючи на АДРЕСА_1 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно з метою власного протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив закінчений замах на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 - гаманця вартістю 200 грн., у якому знаходились кошти в сумі 3018 грн., паспорт гр. України на ім`я ОСОБА_9 , пенсійне посвідчення, ІК на ім`я потерпілого, картки « ОСОБА_10 » та «Леокард», після чого з місця скоєння злочину намагався втекти, однак не довів свого умислу до кінця , з незалежних від нього причин, оскільки був затриманий перехожими на АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них мотивів, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити ОСОБА_7 покарання, визначивши таке остаточно у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів справи судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто за спрощеним порядком дослідження доказів, з огляду на те, що ОСОБА_7 у судовому засіданні місцевого суду свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.

Як передбачено ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Перевіривши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при визначенні порядку дослідження доказів відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не дотримався вимог даної норми закону.

Так, згідно журналу судового засідання від 11.08.2023р. та технічного його запису на стадії з`ясування обсягу доказів та порядку їх дослідження прокурор запропонував спрощений порядок дослідження доказів, а саме провести допит обвинуваченого, дослідити документи щодо характеризуючи даних обвинуваченого та речових доказів.

Разом з тим, захисник запропонувала допитати обвинуваченого, допитати потерпілого з метою з`ясування питання відшкодування заподіяної злочином шкоди, та дослідити письмові докази.

З такою позицією захисника погодився і обвинувачений ОСОБА_7 .

Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, місцевий суд ухвалив встановити спрощений порядок дослідження доказів, зазначивши додатково про виклик у судове засідання для допиту потерпілого.

Водночас матеріали справи (журнал судового засідання від 11.08.2023р. та його технічний запис) свідчать про те, що місцевий суд, встановивши спрощений порядок дослідження доказів та розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, не виконав вимоги даної норми закону.

А саме, згідно даних журналу судового засідання від 11.08.2023р. та його технічного запису місцевий суд не з`ясував, зокрема, в обвинуваченого ОСОБА_7 чи правильно він розуміє обставини щодо яких визнається недоцільним дослідження доказів, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також не роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Наведене, відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судові рішення.

Крім цього, відповідно до вимог п. 7 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що у матеріалах даного провадження щодо ОСОБА_7 відсутній технічний носій інформації, на якому за допомогою системи технічної фіксації судових процесів «Акорд» зафіксовано судове засідання, проведене 04 жовтня 2023 року, у ході якого проводились судові дебати, а також було оголошено оскаржуваний вирок.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді, а тому вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 04.10.2023р. щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню і ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2023р., якою було виправлено описку, допущену у зазначеному вироку (а.с. 110).

Також колегія суддів враховує, що оскаржуваним вироком, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 09.10.2023р. про виправлення описки, обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відтак, у зв`язку із скасуванням вироку від 04.10.2023р. та ухвали від 09.10.2023р. щодо ОСОБА_7 та призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, але не пізніше проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скаргизахисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 та ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2023 року про виправлення описки - скасувати та призначити новий розгляд даного провадження у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити тримання під вартою на строк 60 діб, але не пізніше проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: