Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням телекомунікаційної платформи "EasyCon" кримінальне провадження № 0000169 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Бійськ Алтайського краю, Російська Федерація,

громадянина Російської Федерації, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого, вироком Деснянського районного суду м. Києва

від 16.05.2023 за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки обмеження волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2023 і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити і звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки. На переконання обвинуваченого, суд не взяв до уваги повне визнання ним вини, щире каяття, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким: призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2023 і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правову кваліфікацію його дій. Разом з тим, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.69 КК України, яка не підлягає застосуванню, і призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Так, призначаючи покарання нижче від найнижчої межі, установленої в санкції, суд у вироку вказав, що визнає обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення вперше та молодий вік обвинуваченого. Проте обов`язковою умовою для застосування ст.69 КК України є наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, тобто настільки, що призначення навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим. На думку прокурора, суд не вказав мотиви, з яких він дійшов висновку, що визнані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливо зважаючи на те, що ОСОБА_7 має судимість. Також стверджує, що всупереч вимогам ст.66 КК України суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, молодий вік обвинуваченого, яка цією нормою не передбачена.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що суд призначив йому надто суворе покарання, і заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку позиції його підзахисного; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 28 липня 2023 року близько 19 години 56 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у торговій залі магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2", розташованого на АДРЕСА_2, реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць 4 шампуні для волосся "Gliss Kur Ultime Repair", 2 пачки капсул для прання "Brix universal", а всього товарзагальною вартістю 633 гривні 52 копійки, належний фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 , який сховав у свій рюкзак. Після цього ОСОБА_7 , оминувши зону кас, не розрахувався за товар, вийшов з магазину і залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану раніше суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого і прокурора дотримав суд і вимоги закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, який має судимість, не перебуває на диспансерних обліках нарколога та психіатра.

Обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було. Разом з тим, суд визнав обставинами, які його пом`якшують, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд не визнавав обставинами, які пом`якшують покарання, вік обвинуваченого та вчинення кримінальних правопорушень вперше, як про це зазначає прокурор. Хоча всупереч твердженням прокурора суд відповідно до ч.2 ст.66 КК України може визнати такими, що пом`якшують покарання, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відтак, встановивши декілька обставин, що пом`якшують покарання, і, відповідно, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції, з урахуванням особи ОСОБА_7 , зваживши на його вік, відсутність судимостей за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, а також незначну вартість майна, яке було об`єктом злочинного посягання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до нього положень ст.69 КК України.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, рішення про що може ухвалити суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому суд ухвалює звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

ОСОБА_7 судимий за вчинення кримінального проступку і, будучи звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив новий злочин під час іспитового строку, що свідчить про порушення ним умов застосування ст.75 КК України за попереднім вироком та, відповідно, про неможливість його виправлення без відбування покарання. З огляду на ці обставини суд вірно застосував положення ст.ст.71, 72 КК України, призначивши йому покарання за сукупністю вироків. І в таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається.

Таким чином, суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність, однак яке належить відбувати реально.

Як за видом, так і за розміром це покарання є справедливим, адекватним (відповідним) характеру вчинених дій і, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого і прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3