Справа №293/193/17
Провадження №1-кп/293/10/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000420 від 04.11.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Моделів Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Радомишльського районного суду Житомирської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, військовозобов`язаного,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

04 листопада 2016 року близько 14 години, ОСОБА_4 , знаходився в домоволодінні АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , коли до нього прийшов останній та запропонував йому піти разом з ним допомогти перенести речі.

На пропозицію ОСОБА_6 , ОСОБА_4 погодився та вирушив разом з ним до домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , де ОСОБА_4 знаходячись на території домоволодіння, помітив розбите вікно в будинку та речі, які лежали на подвір`ї домоволодіння, зорієнтувався в обстановці та чітко усвідомлюючи, що ОСОБА_6 вчиняє злочинне діяння, та бажаючи зі своєї сторони сприяти даному злочину, почав допомагати ОСОБА_6 виносити з території домоволодіння майно, таким чином вступив з ОСОБА_6 в злочинний зговір шляхом мовчазної змови, після чого діючи в межах одного умислу та будучи поєднанні злочинною змовою, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_4 таємно викрали з приміщення будинку майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме: штору розміром 246X110 см., з синтетичного матеріалу, вартістю 30 грн., покривало розміром 185X125 см., з тканини, типу «Девандек», вартістю 100 грн., покривало ватне розмірами 185X140, вартістю 25 грн., покривало розміром 203X130 см., вартістю 30 грн., 5 рулонів паперових шпалер, вартістю 60 грн. за рулон, на суму 300 грн., електрочайник марки «Домотек», вартістю 221 грн., сковороду діаметром 20 см., металеву, з кришкою, вартістю 45 грн., сковороду діаметром 25 см. з нержавіючого матеріалу з кришкою, вартістю 50 грн., миску з нержавіючого матеріалу, ємкістю 1.5 л, вартістю 15 грн., каструлю алюмінієву ємкістю 3 л., вартістю 7 грн., каструлю ємкістю 2.5л., з нержавіючого матеріалу вартістю 40 грн., чайник ємкістю 1.5 л. з нержавіючого матеріалу, вартістю 143 грн., миючий засіб «Доместос»150 мл., заповнений на 1/2, вартістю 5 грн., електрокип`ятильник, потужністю 1 квт, Гост 14750-83, вартістю 48 грн., 6 скляних банок ємкістю 3 л, вартістю 7 грн. за одну, на суму 42 грн., 7 банок ємкістю 1 л. вартістю 5 грн., за одну, на суму 35 грн., електропраску марки «Техно лайн», вартістю 288 грн., а всього майна потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 1424 грн. 00 коп., після чого злочин довести до кінці не змогли, оскільки з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали за необхідні, для доведення злочину до кінця, так як були помічені та затримані свідками злочину, біля території домоволодіння та не мали можливості розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, дав показання, що в листопаді 2016 року за проханням ОСОБА_6 намагалися разом викрасти майно з домоволодіння ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_3 . Викрадене майно помістилось у 2 мішки та в загорнуте покривало, однак вони не встигли ним розпорядитись, оскільки приїхали працівники поліції.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, та такими, що не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, добровільності та істинності його позиції.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг доказів, які потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи, що учасниками судового провадження не заперечується обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд ухвалив визнати недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, відомостей про речові докази у кримінальному провадженні та процесуальні витрати.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

ІІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Згідно ч. 2 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

Вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 30.08.2010 ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке згідно постанови Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.08.2011 ОСОБА_8 відбував реально.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, доведена.

З огляду на вік обвинуваченого, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченого або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 є суб`єктом цього злочину.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ухвали Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.04.2024 кримінальне провадження №0000420 від 04.11.2016 в частині обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_6 .

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 є молодою особою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, неодружений, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Радомишльського районного суду Житомирської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, від відбування якого звільнений 22.06.2023 умовно-достроково, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, враховано позицію прокурора та потерпілого щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином, особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 68 КК України, у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі.

Також суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №755/6254/17, про правові підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Так, суд може застосувати норми статті 75 КК України у разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку обвинувачений не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Арешт на майно, не накладався. Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

Клопотань про застосування запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні не подано, підстав згідно ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368,370,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1,3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 165 КВК України засудженому ОСОБА_4 початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 10.04.2024.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили:

- штору розміром 246X110 см., з синтетичного матеріалу, покривало розміром 185X125 см., з тканини, типу «Девандек», покривало ватне розмірами 185X140, покривало розміром 203X130 см., 5 рулонів паперових шпалер, електрочайник, марки «Домотек», сковорода діаметром 20 см., металева, з кришкою, сковорода діаметром 25 см. з нержавіючого матеріалу з кришкою, миска з нержавіючого матеріалу, ємкістю 1.5 л, каструля алюмінієва ємкістю 3 л., каструля ємкістю 2.5 л., з нержавіючого матеріалу, чайник ємкістю 1.5 л. з нержавіючого матеріалу, миючий засіб «Доместос» 150 мл., заповнений на 1/2, електрокип`ятильник, потужністю 1 квт, Гост 14750-83, 6 скляних банок ємкістю 3 л, 7 банок ємкістю 1 л., електропраску марки «Техно лайн», залишити власнику ОСОБА_7 ;

- металеву сокиру, що зберігається в камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ