КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000725 від 05.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно, вилучене 13.02.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) Ноутбук MAC BOOK PRO модель A2485, сірого кольору та блок живлення;

2) Довіреності на 10 арк., які містять зразки підпису ОСОБА_7 ;

3) Договір дарування ВЕК 0442101, який містить зразки підпису ОСОБА_7 ;

4) Звернення ОСОБА_7 від 17.12.2015 на 10 арк.;

5) Мобільний телефон Iphone 15 Pro MAX, IMEI НОМЕР_1 ;

6) Предмети, схожі на грошові кошти в сумі 16 000 доларів США купюрами номіналом 100 доларів США та 740 Євро.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

Як вказує прокурор, відповідно до наказу ГУ НП в Київській області № 2124 від 28.12.2020 місцем розташування та проведення досудового розслідування працівниками слідчого управління ГУ НП в Київській області визначено службові приміщення в адміністративних будівлях за такими адресами: АДРЕСА_2 .

Крім того, прокурор зазначає, що постановою ГУ НП в Київській області від 06.02.2024 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000725 від 05.09.2023, які фактично здійснюють свою діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , та визначено місце проведення досудового розслідування - місцезнаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Київські області, - Святошинський район м. Києва.

На думку автора апеляційної скарги, зважаючи на вищенаведене, слідчим суддею, при розгляді клопотання, було порушено приписи ст. 370 КПК України, а підсудність розгляду Святошинським районним судом м. Києва вказаного клопотання про арешт тимчасово вилученого майна є обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, слідчим управлінням ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000725 від 05.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

04.03.2024 прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно,вилучене 13.02.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: ноутбук MAC BOOK PRO модель A2485, сірого кольору та блок живлення; довіреності на 10 арк., які містять зразки підпису ОСОБА_7 ; договір дарування ВЕК 0442101, який містить зразки підпису ОСОБА_7 ; звернення ОСОБА_7 від 17.12.2015 на 10 арк.; мобільний телефон Iphone 15 Pro MAX, IMEI НОМЕР_1 ; предмети, схожі на грошові кошти в сумі 16 000 доларів США купюрами номіналом 100 доларів США та 740 Євро.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року клопотання сторони обвинувачення було залишено без задоволення, з підстав порушення правил підслідності при зверненні з даним клопотанням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Так, відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання сторони обвинувачення, внесеного в межах кримінального провадження № 0000725 від 05.09.2023 про накладення арешту на майно, слідчий суддя посилається на порушення стороною обвинувачення при зверненні з клопотанням правил підслідності, так як досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється ГУ НП в Київській області, в складі якого діє слідчий підрозділ Національної поліції України (СУ ГУ НП в Київській області, який за відкритими даними офіційного вебсайту Національної поліції України розташований за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, тобто не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського району міста Києва.

Разом з тим, відповідно до наказу ГУНП в Київській області № 2124 від 28.12.2020, копія якого містить у наданих матеріалах справи, місцем розташування та проведення досудового розслідування працівниками слідчого управління ГУНП в Київській області визначено службові приміщення в адміністративних будівлях за такими адресами в АДРЕСА_2 .

Постановою заступника начальника СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_8 від 06.02.2024 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000725 від 05.09.2023, які фактично здійснюють свою діяльність за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 2а та визначено місцем проведення досудового розслідування місцезнаходження відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області - Святошинський район міста Києва.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї статті.

Відтак висновок слідчого судді про порушення стороною обвинувачення правил підслідності є, на думку колегії суддів, необґрунтованим та таким, який спростовується наданими матеріалами справи.

Що стосується правомірності звернення прокурора з даним клопотанням про арешт майна, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Колегія суддів зазначає, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з наданих матеріалів, 13.02.2024 на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 07.02.2024 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:0250, який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , з метою відшукання та вилучення предметів та знарядь кримінального правопорушення, а саме: грошових коштів, отриманих в якості неправомірної вигоди, договорів та додатків до них, укладених між ОСОБА_7 та іншими фізичними (юридичними особами), документація щодо будівництва, проектування, погодження або розробки розв`язок Великої кільцевої дороги в межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району, мобільні телефони (планшети), які перебувають у користуванні ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено зазначене майно.

Постановою старшого слідчого слідчого управління ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 від 13.02.2024 вказане в клопотанні майно визнано в рамках кримінального провадження № 0000725 від 05.09.2023 речовим доказом.

За об`єктивним переконанням апеляційного суду, вказане в клопотанні майно в повній мірі відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки є матеріальними об`єктами, які можуть бути використані як докази фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому тільки накладення арешту на це майно може запобігти його втраті.

Крім того, враховуючи вимоги ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, колегія суддів дійшла об`єктивного висновку про наявність правової підстави для задоволення вказаного вище клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на майно.

Також, згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно відповідає наступним ознакам:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до наданих матеріалів, 13.02.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Таким чином, на думку апеляційного суду, стороною обвинувачення в своєму клопотанні в повній мірі доведено мету та підстави для арешту цього майна.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які виникають при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, апеляційна скаргапрокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення, накладення арешту на зазначене в ньому майно, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може зумовити труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні № 0000725 від 05.09.2023, спричинити втрату інформації, яка має доказове значення в ході здійснення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000725 від 05.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене 13.02.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) Ноутбук MAC BOOK PRO модель A2485, сірого кольору та блок живлення;

2) Довіреності на 10 арк., які містять зразки підпису ОСОБА_7 ;

3) Договір дарування ВЕК 0442101, який містить зразки підпису ОСОБА_7 ;

4) Звернення ОСОБА_7 від 17.12.2015 на 10 арк.;

5) Мобільний телефон Iphone 15 Pro MAX, IMEI НОМЕР_1 ;

6) Предмети, схожі на грошові кошти в сумі 16 000 доларів США купюрами номіналом 100 доларів США та 740 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2702/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 759/4464/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1