Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7538/21
Провадження №1-кп/523/446/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

27.05.2024 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника ОМР служби у справах дітей - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 07.02.2021р. та 0000113 від 06.04.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

02.02.2021р., приблизно о 22год. 00хв., неповнолітній ОСОБА_6 знаходячись в приміщенні бару «Водолій», розташованого по просп. Добровольского,103 в м. Одесі, маючи протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, визначив об`єктом свого протиправного умислу, належне ОСОБА_7 майно, а саме мобільний телефон. Далі, неповнолітній ОСОБА_8 реалізуючи свій протиправний умисел, перебуваючи біля приміщення бару «Водолій» за вищевказаною адресою, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому завадити, усвідомлюючи неправомірний характер своїх протиправних дій, маючи прямий протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав вищевказаний мобільний телефон марки «HUAWEI Р smart Pro», в корпусі блакитного кольору, вартістю 6999грн. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 6999гривень.

Крім того, повторно, 29.03.2023р., приблизно о 18год. 30хв., ОСОБА_8 знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачив в руках ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 6», та в цей момент у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння цим мобільним телефоном. Далі, ОСОБА_8 приступивши до реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, разом із ОСОБА_9 направились по АДРЕСА_3 , де в ході розмови, ОСОБА_8 під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_9 вищевказаний мобільний телефон, не маючи намір його повертати. В свою чергу, ОСОБА_9 будучи впевненим в порядності Ободовського та доброчесності його намірів, не підозрюючи злочинних дій, передав останньому свій мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 6», в корпусі чорного кольору, вартістю 3799грн. із сім-картами операторів «Лайфселл» та « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Після чого, ОСОБА_8 завершуючи реалізацію свого злочинного умислу, попросив ОСОБА_9 зачекати декілька хвилин на місці, а сам разом із вказаним телефоном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд, тим самим, спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_10 у розмірі 3799гривень.

В судовому засіданні, обвинувачений повністю визнав свою вину за пред`явленими та викладеними в обвинувальних актах обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за: ч.1 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку.

Судом враховується особа ОСОБА_8 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальні правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив умисні та корисливі кримінальні правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку та відповідно нетяжкого злочину та одне із яких вчинив у неповнолітньому віці, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із матір`ю та вітчимом батьками та молодшими братом та сестрою у однокімнатній квартирі (зі слів обвинуваченого).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу Ободовського, який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальні правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив умисні та корисливі кримінальні правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку та відповідно нетяжкого злочину та одне із яких вчинив у неповнолітньому віці, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із матір`ю та вітчимом батьками та молодшими братом та сестрою у однокімнатній квартирі (зі слів обвинуваченого), враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості Ободовського, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, документально підтвердженим та визнаний обвинуваченим у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин;

- ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупність кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.104,75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3799гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1