Номер провадження: 11-кп/813/1440/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 ,
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000279, внесеному до ЄРДР 29.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.ч.2,3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.ч.2,3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.146, ч.5 ст. 185, ч.4 ст. 189, ч.ч. 1,2 ст. 263, ч.2, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 365, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 368 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , до кожного з них окремо, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 01.06.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції врахував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим, відомості про особу обвинувачених та послався на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, в тому числі ризику переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, наступне:

- прокурором не доведено та жодних чином не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- стороною обвинувачення не надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце мешкання в м. Одесі, за місцем мешкання та за останнім місцем служби характеризується позитивно, на утриманні в нього перебуває батько та мати, має дружину та малолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вказана ухвала безпідставна і підлягає скасуванню з наступних підстав:

- стороною обвинувачення жодним чином не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України;

- ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебувають дві малолітні дитини, та батьки;

- ОСОБА_10 має ряд хронічних захворювань, які потребують лікування, яке не можливе бути надано в умовах медичної частини слідчого ізолятора;

- судом не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язок не залишати місце проживання в період з 23 до 06 години.

До початку судового засідання апеляційного суду від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання, в якому вона просила судове засідання проводити без її участі, апеляційну скаргу - задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_8 підтримав захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Крім того, враховуючи положення ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_10 , який не заявляв клопотань про апеляційний розгляд за його участю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000279, внесене до ЄРДР 29.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 ч.ч.2, 3 ст.146, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.ч.2, 3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.4 ст.189, ч.ч.1, 2 ст.263, ч.2, ч.3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні злочинів, передбачених, ч.5 ст.27, ч.2 ст.146, ч.2 ст.163, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 189, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг захисників, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинувачених і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ними процесуальних обов`язків.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були враховані при прийнятті попередніх рішень суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про те, що сторона обвинувачення не надала доказів, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема переховування обвинувачених від суду, зважаючи що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, найбільш тяжкий із яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення його передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, перебуваючи на волі, останні будуть мати можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є учасниками кримінального провадження, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує доводи клопотання прокурора відносно того, що обвинувачені обізнані з місцем проживання потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, та те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за рахунок раніше займаних посад та реалізації своїх повноважень, мають постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади та, використовуючи колишні зв`язки, можуть впливати на потерпілих та свідків, що свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на таких осіб з боку обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

Також, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 мають досвід роботи в системі органів ГУНП, стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади, апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному проваджені також існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, перешкоджання кримінальному провадженню.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені судом першої інстанції ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинувачених, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ними позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисників щодо не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Колегія судів звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або з погрозою його застосування, та враховуючи, що законодавцем вказана норма не визначена обов`язком суду, а є правом, а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду щодо не визначення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_7 , відносно того, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце мешкання в м. Одесі, за місцем мешкання та за останнім місцем служби характеризується позитивно, на утриманні в нього перебуває батько та мати, має дружину та малолітню дитину, а також посилання захисника ОСОБА_9 , що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце проживання де характеризується позитивно, одружений, на його утриманні перебувають дві малолітні дитини, та батьки, однак зауважує, що такі обставини не свідчать про зменшення або відсутність вищезазначених ризиків, при цьому, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Щодо доводів захисника ОСОБА_9 , що ОСОБА_10 має ряд хронічних захворювань, які потребують лікування, яке не можливе бути надано в умовах медичної частини слідчого ізолятора, апеляційний суд зазначає про таке.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку, та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також апеляційний суд відхиляє твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення, оскільки питання про доведеність обвинувачення є компетенцією суду першої інстанції за результатами судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаних обвинувачених під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000279, внесеному до ЄРДР 29.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.ч.2,3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч.4 ст.189, ч.3 ст.27 ч.ч.2,3 ст.28, ч.2 ст.365, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.146, ч.5 ст. 185, ч.4 ст. 189, ч.ч. 1,2 ст. 263, ч.2, ч.3 ст.28, ч.2 ст. 365, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4