Справа № 573/510/24
Номер провадження 1-кс/573/189/24
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2024 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчої Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Баку, Азербайджанської Республіки, мешканки АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, незаміжньої, має на утримання двох малолітніх дітей, не працюючої, перебуває на обліку в лікаря психіатра з 11.03.2024 з діагнозом «Легка розумова відсталість з порушенням поведінки F70.1», на обліку в лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимої,

- запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

12.03.2024 слідча ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що 10.03.2024 близько 10:30 малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала в домогосподарстві, де мешкає ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , куди прийшла погратися з неповнолітніми дітьми останньої, і в цей час з невідомих причин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на умисне заподіяння смерті малолітній ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, бажаючи настання смерті потерпілій, шляхом нанесення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи в приміщенні літної кухні ОСОБА_4 почала наносити множинні удари малолітній ОСОБА_7 рубаним дерев`яним поліном по голові та різним частинам тіла, а також кухонним ножом по тулубу та верхнім і нижнім кінцівкам.

Під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 втікала від ОСОБА_4 намагаючись перешкодити нанесенню тілесних ушкоджень і через деякий час змогла вибігти з приміщення літньої кухні, розташованого в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , та побігла в будинок, в якому мешкає, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , куди прибула о 10:55, чим не дала ОСОБА_4 вчинити всіх дій, які остання вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, тому кримінальне правопорушення не було закінчене з причини, що не залежали від волі ОСОБА_4 .

Малолітню ОСОБА_7 госпіталізовано до реанімаційного відділення КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» з діагнозом: «ЗЧМТ, забій головного мозку тяжкого ступеню, лінійний перелом лівої тім`яної кістки з переходом на вінцевий шов, лобну кістку з ліва на ліве мале крило клиновидної кістки, крайові уламкові переломи правої тім`яної кістки, епідуральні гематоми та гігрова лівої лобної ділянки, множинні різані рани грудної клітки, верхніх та ніжних кінцівок.

Вказані відомості внесені до ЄРДР 10.03.2024 за №0000120 і на даний час розслідуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України.

11.03.2024 о 18:30 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене щодо неповнолітньої дитини.

У ході досудового розслідування відносно ОСОБА_4 зібрано достатньо доказів, які свідчать про здійснення нею незакінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, за що передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк десять років.

На існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідча зазначила те, що ОСОБА_4 на даний час не має постійного місця роботи, при цьому постійно проживає на території Сумського району, який є прикордонним регіоном та межує з російською федерацією, з якою на даний час припинено міжнародно-правове співробітництво, що в свою чергу унеможливлює кримінальне переслідування підозрюваної в разі, якщо остання перебуватиме на території даної держави. Крім того, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування в знайомих осіб, чим перешкоджати проведенню досудового розслідування.

Вчинене останньою кримінальне правопорушення викликало значний суспільний резонанс на території Білопільської територіальної громади, обурення місцевого населення, публікації та обговорення в соціальних мережах. Знаходження останньої на волі викликає певні ризики зі сторони громадськості, що може призвести до небезпеки життю та здоров`ю підозрюваної та інших негативних наслідків, які можуть вплинути на хід розслідування.

Також підозрювана та родина потерпілої є знайомими між собою, мають спільне коло друзів, мешкають неподалік один від одного, а тому ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу в даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Підозрювана ОСОБА_4 свою вину не визнала та пояснила, що 10.03.2024 до неї додому прийшла тринадцятирічна ОСОБА_8 та почала ламати двері, вікно, кидати каміння. Потім вона переплигнула через паркан і опинилася в дворі. Її дворічний син ОСОБА_9 відчинив двері і ОСОБА_8 хотіла вбити його ножом, який принесла з собою. Вона відібрала ніж, відкинула його і штовхнула ОСОБА_10 , від чого та впала. Між ними виникла бійка. Вона двічі вдарила ОСОБА_10 ножом по руці, дала декілька ляпасів, кинула їй по ногам поліном. Але всі тілесні ушкодження були незначними і наносила вона їх несильно. Натомість ОСОБА_8 побила її дуже сильно по голові та ногам, хоча тілесних ушкоджень у неї й не залишилося. Потім ОСОБА_8 взяла поліно і дуже сильно вдарила себе по голові, що б звинуватити в цьому її. Коли вона вийшла в двір подивитися на сина ОСОБА_9 , що б той не впав у погріб, ОСОБА_8 втекла. Після цього підозрювана злякалася, забрала дітей і пішла в невідомому напрямку доки не зустріла своїх батьків. При вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України та п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається зі статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо поняття «обґрунтована підозра» суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує позицію ЄСПЛ, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення та в п. 32 рішення в справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вбачається з матеріалів провадження, пред`явлена ОСОБА_4 підозра за ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України має місце та підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 10.03.2024; протоколом огляду місця події від 10.03.2024; консультативним висновком спеціаліста від 10.03.2024; протоколом допиту законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 від 11.03.2024; протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 10.03.2024.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме: питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів дійшов висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення незакінченого замаху на злочин, підозра в якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Також, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється в здійсненні замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, за що передбачене покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі. Віднесення вказаного злочину до категорії особливо тяжких свідчить про ступінь можливої суспільної небезпечності особи підозрюваної та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрювана може ухилитися від слідства й суду.

До того ж, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй замаху на злочин, існує обґрунтований ризик незаконного впливу останньої на потерпілу та свідків, вчинення перешкод слідству, що може вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду.

При вирішенні клопотання суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену в рішенні «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, відповідно до якої особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. При цьому обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків також є належною підставою для первинного взяття під варту (рішення від 15.09.2009 у справі «Ямрозі проти Польщі», рішення від 10.02.2011 у справі «Плєшков проти України»).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані вище обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а тому застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання заявленим ризикам, у зв`язку з чим вважаю за необхідне клопотання про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту задовольнити.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні замаху на особливо тяжкий злочин пов`язаний із застосуванням насильства, з кваліфікацією її дій за ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, то слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави.

З огляду на положення ч. 9 ст. 194 КПК України слід зобов`язати прокурора повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції і Орган опіки та піклування Білопільської міської ради про факт залишення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. 183, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчої Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів, тобто 09 травня 2024 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на Відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали слідчого судді до 09 травня 2024 року включно.

Зобов`язати прокурора ОСОБА_3 повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції і Орган опіки та піклування Білопільської міської ради про факт залишення ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дітей.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя