УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 954/510/21

провадження № 51-1146 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

смт Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від

21 листопада 2023 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Вирішено питання щодо речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, а саме умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Як установив суд, 22 грудня 2019 року близько 01:30 години, ОСОБА_4 разом із особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, перебуваючи біля приміщення кафе-бару «Українська кухня, (СТО)», розташованого за адресою:

вул. Степова, 56 у смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, приєднавшись до іншої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, який перед цим наніс один удар кулаком правої руки у обличчя ОСОБА_5 , удвох схопили останнього за одяг та повалили на асфальтове покриття, де почали наносити удари ногами в обличчя, при цьому кожен із них наніс не менше двох ударів. Після чого ОСОБА_5 , підвівся та намагався втекти, а ОСОБА_4 , наздоганяючи ОСОБА_5 наніс йому не менше трьох ударів лівою та правою рукою зігнутою в кулак в обличчя, таким чином спричинивши в сукупності своїми діями ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в м`які тканини обличчя з права, закритий вивих основної фаланги 1 пальця правої кисті, закритий перелом виличної кістки справа зі зміщенням кісткових уламків, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації дій за ч. 1 ст. 122 КК, просить скасувати на підставах, передбачених ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені місцевим судом порушення статей 50, 65 КК та необґрунтоване застосування положення ст. 75 цього Кодексу, що потягло за собою м`якість заходу примусу. Оскільки апеляційний суд не усунув допущених порушень і не навів в ухвалі докладних мотивів залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення, прокурор вважає ухвалу такою, що не відповідає вимогам статей 418, 419 КПК.

Мотиви Суду

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 122 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 75 КК визначено, що якщо суд, крім випадків передбачених у ч. 1 цієї статті, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається з копії вироку, призначаючи зазначеній особі покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Відповідно до наданої копії оспорюваної ухвали, апеляційний суд при перегляді вироку належним чином перевірив усі доводи прокурора щодо м`якості покарання, які за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, й умотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, з яких відмовив у задоволенні вимог сторони обвинувачення.

Погоджуючись із вироком, апеляційний суд зазначив, що вимог ст. 65 КК дотримано, разом зі ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_4 діяння враховано особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину та щиро розкаявся, за місцем проживання зарекомендував себе посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилося у визнанні ним вини, готовності нести кримінальну відповідальність, що демонструє його намір виправитися без ізоляції від суспільства і така його поведінка є послідовною протягом досудового розслідування та судового розгляду, допомагав органу досудового розслідування та суду в з`ясуванні обставин вчиненого злочину, що мають значення для повного його розкриття.

Апеляційний суд окремо зазначив, що прокурор, який підтримував обвинувачення, у судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК, посилався на доведеність обставин, що пом`якшують покарання, зазначених в обвинувальному акті і ця думка прокурора була врахована судом при призначенні покарання.

При цьому, під час апеляційного розгляду обвинувачений вказав на свою готовність відшкодувати потерпілому заподіяну ним шкоду та зазначив, що потерпілий спочатку погодився на відшкодування коштів, а потім відмовився їх отримати.

Крім того, доводи касаційної скарги прокурора про суди при призначенні ОСОБА_4 покарання безпідставно послалися на такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення з боку ОСОБА_4 були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який, як убачається з оскаржуваної ухвали, послався на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, допомагав органу досудового розслідування та суду в з`ясуванні обставин вчиненого злочину, що мають значення для повного його розкриття, висловив свою готовність відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

Суд застосовуючи до ОСОБА_4 інститут звільнення від відбування покарання також взяв до уваги, висновок органу пробації, відповідно до якого існує середній ризик вчинення повторного правопорушення, виконання покарання у громаді можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З огляду викладене, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_4 інституту умовного звільнення.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3