УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 759/5904/23

Провадження № 51 - 834 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0001018 від 23 лютого 2023 року, щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п. п. 1, 2, ст. 76 ч. 3 п. 2, 4 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03 березня 2023 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін у великих розмірах для особистого вживання без мети збуту та в подальшому зберігав за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

03 березня 2023 року під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в кімнаті проживання ОСОБА_5 , виявлено та вилучено речовини, обіг яких заборонено законом, а саме один вилучений пакет із речовиною світлого кольору, що згідно з висновком експерта містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 3,349 г.

Крім того, під час вказаного обшуку також було виявлено та вилучено: поліетиленовий пакет з білою порошкоподібною речовиною; поліетиленовий пакет з жовтою порошкоподібною речовиною; чотири поліетиленові пакети з білою порошкоподібною речовиною; дев`ять поліетиленових пакетів з світло-рожевою порошкоподібною речовиною; тринадцять поліетиленових пакетів з залишками порошкоподібної речовини, згідно з висновком експерта, у наданих на дослідження порошкоподібних речовинах та у нашаруваннях порошкоподібної речовини виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою у речовинах та нашаруваннях 5,923 г. Загальна маса амфетаміну склала 9,272 г.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. На думку прокурора судами не враховано належним чином тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, конкретні обставини його вчинення та дані про особу винного. Вважає, що судами першої та апеляційної інстанції зроблено помилковий висновок про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, враховуючи що за цих же обставин йому було призначено покарання в мінімальних межах санкції статті. За таких обставин стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Статтею 75 ч. 1 КК України передбачено, що суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ст. 309 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років і цей злочин відповідно до ст.12 ч. 4 КК України є нетяжким.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше не судимий.

Щире каяття судом визнано обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 , а обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ст. 309 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені у ній доводи про неправильне застосування ст. 75 КК України, що є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_5 із застосуванням ст. 75 КК України і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3