БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/804/24
Провадження № 1-кп/730/63/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000062 від 01.04.2024 року, з обвинувальним актом від 19.06.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Ходорів Жидачівського району Львівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.02.2020 за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, постановою Борзнянського районного суду від 17.01.2021 скасовано іспитовий строк та направлено для відбування покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, звільнений з місця відбування покарання 10.02.2023 року за відбуттям покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.02.2020 за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, якого у подальшому було направлено для відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі, після відбуття покарання на шлях виправлення не став та, маючи не зняту непогашену судимість, вчинив нові злочини.

Так, на початку вересня 2023 року (більш точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у лісі поблизу с. Юрківщина Борзнянської територіальної громади, в місці колишнього розміщення збройних сил РФ, знайшов 65 набоїв, які забрав із собою, таким чином незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав бойові припаси, які в подальшому переніс до себе додому та зберігав за місцем свого проживання, а саме в приміщені будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.

10.04.2024 в період часу з 10:35 по 11:55 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Борзнянського районного суду від 08.04.2024 у справі № 730/448/24 проведено обшук, в ході якого ОСОБА_4 видав 65 предметів, що візуально схожі на набої до вогнепальної зброї, які були вилучені працівниками поліції.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-24/4875-БЛ від 18.04.2024, вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 65 предметів є боєприпасами, виготовленими промисловим способом та придатними до стрільби, а саме: одинадцять патронів з маркувальним позначенням «279 82» - 4 шт., «270 77» - 7 шт.» калібру 5,45-мм (5,45х39) є бойовими проміжними патронами з кулями із сталевими сердечниками, використовуються з автоматами, ручними кулеметами відповідного калібру, чотири патрони з маркувальними позначеннями «38 78», калібру 7,62-мм (7,62х25ТТ), є бойовими пістолетними патронами з модернізованими трасуючими кулями, використовуються з пістолетами та пістолетами-кулеметами відповідного калібру, п`ятдесят патронів з маркувальними позначеннями «V», калібру 5,6-мм, є спортивно-мисливськими гвинтівочними патронами кільцевого запалення, використовуються в гвинтівках, карабінах, пістолетах та револьверах відповідного калібру.

Також, на початку жовтня 2023 року (більш точної дати та часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік від власного домогосподарства біля нежилого домогосподарства в АДРЕСА_2 , знайшов дикорослі рослини коноплі.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - каннабісу для особистого вживання без мети збуту.

Діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, ОСОБА_4 вирвав декілька гілок з верхівковими частинами вказаних рослин коноплі, тим самим розпочав незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, для особистого вживання без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_4 для власних потреб переніс вказані рослини коноплі до себе додому та зберігав за місцем свого проживання, а саме в приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 .

10.04.2024 в період часу з 10:35 по 11:55 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Борзнянського районного суду від 08.04.2024 у справі № 730/448/24 проведено обшук, в ході якого ОСОБА_4 , видав білий мішок з сухими рослинами, за зовнішніми ознаками схожими на рослини коноплі, який був вилучений працівниками поліції.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-24/4838-НЗПРАП від 19.04.2024, вилучена в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, каннабісом, маса каннабісу в перерахунку на висушену речовину становить 144,4 г.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який, будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, указав, що дійсно, ходив по гриби та знайшов у лісі набої, які вирішив залишити собі, оскільки так роблять всі чоловіки. Хотів, щоб останні залишилися йому як сувеніри. Що стосується канабісу, то зазначив, що ще змолоду вживав коноплю. Коли знайшов та зрозумів, що рослини є коноплею, вирішив їх зірвати та залишити собі для власного вживання. Кількість вилученого у подальшому працівниками поліції не оспорює, це стосується як коноплі, так і набоїв.

Одночасно зазначив, що наразі у нього відсутній паспорт, а оформити його він не може, бо немає чим сплатити за послуги щодо його видачі, а тому просить допомогти у даному питанні, та за можливості, у працевлаштуванні.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У цьому випадку, повне визнання вини, не заперечення обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин діяння, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення останнім цих обставин є передумовами для здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, встановлених судом.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки він вчинив придбання, носіння та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та придбав та зберігав наркотичні засоби без мети збуту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, про подальшу долю викраденого майна, та тим самим активно та відкрито сприяв суду у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК, тобто розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має судимість), працює, хоча й не офіційно, стан здоров`я, сімейний стан), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; згідно наданої суду характеристики характеризується добре, допомагає сусідам, в конфліктах не помічений, скарг та зауважень на його поведінку не надходило, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та яка не наполягає на реальному позбавлені волі, відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження та позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 263 КК України, остаточно визначивши покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року в справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, позиції прокурора у судовому засіданні, який не наполягав на реальному обмеженні волі обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки, таким чином давши шанс на виправлення.

У даному випадку, звільнення від покарання з іспитовим строком перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що, власне, і має місце в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом інституту звільнення від покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення кримінальних проступків, суд вважає, що іспитовий строк має становити два роки.

Також, суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Попередження вживання психоактивних речовин».

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого належить стягнути на користь Державного бюджету України процесуальні витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Арешт майна у кримінальному провадженні не накладався.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

?виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Попередження вживання психоактивних речовин».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз: 3786,40 грн. за проведення судової експертизи зброї (висновок експерта № СЕ-19/125-24/4875-БЛ від 18.04.2024) та 1893,20 грн. на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (висновок експерта №СЕ-19-125-24/4838-НЗПРАП від 19.04.2024).

Речові докази: канабіс масою 144,4 гр., що знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП № 3 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - знищити; 65 предметів, виготовленими промисловим способом, та придатними до стрільби, а саме: одинадцять патронів з маркувальним позначенням «279 82» - 4шт., «270 77» - 7 шт.» калібру 5,45 мм (5,45х39), чотири патрони з маркувальними позначеннями «38 78», калібру 7,62-мм (7,62х25ТТ), п`ятдесят патронів з маркувальними позначеннями «V», калібру 5,6 мм - звернути в дохід держави та передати на користь Збройних сил України.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1