27.05.2024 ЄУН №398/791/18
Провадження №1-кп/389/79/18
У Х В А Л А

27 травня 2024 року Колегія суддів Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000248 від 02.02.2018, стосовно ОСОБА_6 , по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ч.2 ст.15 ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу - тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які на теперішній час не зникли.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою. Клопотання прокурора вважають необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, обгрунтовуюючи останнє тривалістю розгляду справи, як наслідок тривалістю тримання обвинуваченого під вартою, що на його думку є порушенням. Також зазначив, що в обвинуваченого є будинок, який придбав. Обвинувачений підтримав позицію свого захисника. Також останні вказали, що зміна обвинувачення є нічим іначим як фальсифікація провадження.

Вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131,176,183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»)

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серед іншого, колегія суддів враховує наступне: вагомість наявних доказів, досліджених судом, що обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, тобто суд вбачає наявність розумної обґрунтованої підозри відносно обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину; тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого злочину, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване діяння; вік та стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я, статевої свободи та статевої недоторканості особи, пов`язаних з погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі вчинених щодо малолітньої особи, одне з яких карається позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, в силу ст.89 КК України не маючий судимості, не працює, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не одружений, що вказує на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, а тому, з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності, існують ризики того, що перебуваючи на волі обвинувачений може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому є вагомі підстави вважати, що з метою уникнення покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, усвідомлюючи тяжкість покарання, може незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь.

Отже, зазначене вище, дає достатні підстави вважати суду, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу у виді триманні під вартою, продовжують існувати на даний час та не вичерпались, у разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Сам факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, на переконання суду, не свідчить безперечно про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обставин, що б виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також на данний час, не є можливим завершення розгляду провадження, оскільки за заявою ОСОБА_6 щодо дій слідчого ОСОБА_8 внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст. 365 КК України. На момент проведення судового засідання, а саме 27.05.2024 року результат щодо зазначеної заяви відсутній.

З огляду на викладене та заслухавши думку учасників судового засідання, колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів., що у свою чергу виключає задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника.

Продовжуючи дію такого запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано та продовжено обвинуваченому запобіжний захід, не відпали, що також унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В силу п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави у даному кримінальному провадженні не визначається.

Керуючись ст.ст.177, 183, 331, 395 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Черноморка Очаківського району Миколаївської області, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 11.40 год. 27.05.2024 року по 11.40 год. 25.07.2024 року.

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали, до відома, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», вручити прокурору та обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 ОСОБА_3