Справа № 367/2221/24
Провадження по справі № 1-кп/367/673/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного держаного реєстру досудових розслідувань 01.02.2024 року за №0000109 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У судове засідання представник потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРА» (далі ТОВ «ФОРА») ОСОБА_6 не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій повідомив, що всі матеріальні збитки у справі обвинуваченою відшкодовані у добровільному порядку, матеріальні претензії до неї відсутні, цивільний позов у справі не заявлений.

Прокурор, обвинувачена та захисник обвинуваченої проти можливості розгляду справи у відсутність потерпілого не заперечували.

А тому суд, заслухавши думку учасників судового провадження, виходячи з того, що участь представника потерпілого в судовому провадженні є його правом, яким він у повній мірі під час судового розгляду не забажав скористатися, постановив провести судовий розгляд за відсутності представника потерпілого ТОВ «ФОРА» ОСОБА_6 .

03.01.2024 в період часу з 1747 по 1801, у ОСОБА_5 , яка правомірно знаходилась у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «ФОРА», виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення вказаного магазину в умовах воєнного стану. Реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , знаходячись в тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вона не буде викрита, шляхом вільного доступу з полиць вищевказаного магазину таємно викрала належне ТОВ «ФОРА» майно, а саме: ковбаса алан Українська с/к., вагою 0, 356 кг., загальною вартістю 281 грн. 53 коп., оселедець norsk delikatesse норвезький, вагою 0, кг., вартістю 90 грн. 99 коп., креветки варено-морожені вагою 0, 604 кг., вартістю 150 грн. 05 коп., розчин оцтової кислоти рідний край в кількості 1 штуки, вартістю 26 грн. 49 коп. У подальшому, ОСОБА_5 , утримуючи при собі вищевказаний товар та не розрахувавшись за нього, минула лінію касового контролю магазину та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «ФОРА» матеріального збитку на загальну суму 549 грн. 51 коп.

Таким чином ОСОБА_5 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

04.01.2024 в період часу з 1747 по 1755, у ОСОБА_5 , яка правомірно знаходилась у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «ФОРА», виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення вказаного магазину в умовах воєнного стану. Реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , знаходячись в тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вона не буде викрита, шляхом вільного доступу з полиць вищевказаного магазину таємно викрала належне ТОВ «ФОРА» майно, а саме: помело вагою 1,93 кг. вартістю 115 грн, 04 коп., креветки варено-морожені без глазурі вагою 2,27 кг. вартістю 565 грн. 61 коп. У подальшому, ОСОБА_5 , утримуючи при собі вищевказаний товар та не розрахувавшись за нього, минула лінію касового контролю магазину та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «ФОРА» матеріального збитку на загальну суму 681 грн. 01 коп.

Таким чином ОСОБА_5 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

30.01.2024 в період часу з 1745 по 1656, у ОСОБА_5 , яка правомірно знаходилась у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «ФОРА», виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення вказаного магазину в умовах воєнного стану. Реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , знаходячись в тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вона не буде викрита, шляхом вільного доступу з полиць вищевказаного магазину таємно викрала належне ТОВ «ФОРА» майно, а саме: свинячий ошийок без кістки охолоджений вагою 5,4 кг. вартістю 854 грн. 55 коп., апельсин вагою 1,65 кг., вартістю 75 грн. 57 коп., ковбаса укрпромпостач італійська с/в, вагою 0,426 кг., вартістю 205, грн.. 00 коп.У подальшому, ОСОБА_5 , утримуючи при собі вищевказаний товар та не розрахувавшись за нього, минула лінію касового контролю магазину та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «ФОРА» матеріального збитку на загальну суму 1135 грн. 66 коп.

Таким чином ОСОБА_5 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

31.01.2024 в період часу з 1601 по 1609, у ОСОБА_5 , яка правомірно знаходилась у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «ФОРА», виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення вказаного магазину в умовах воєнного стану. Реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, ОСОБА_5 , знаходячись в тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає та вона не буде викрита, шляхом вільного доступу з полиць вищевказаного магазину таємно викрала належне ТОВ «ФОРА» майно, а саме: мандарини вагою 1, 487 кг., вартістю 74 грн., 07 коп., куряче філе охолоджене вагою 2, 41 кг., вагою 332 грн. 91 коп. З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_5 , поклала вищезазначений товар до продуктового кошика та утримуючи при собі, минула лінію касового контролю магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар та намагалась покинути приміщення магазину. Водночас, минувши лінію касового контролю ОСОБА_5 , не змогла розпорядитись викраденим майном, оскільки була одразу виявлена та зупинена співробітниками вказаного магазину. Таким чином, ОСОБА_5 , виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, але з причини які не залежали від її волі не змогла розпорядитись викраденим майном. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 , намагалась спричинити ТОВ «Фора» матеріального збитку на загальну суму 406 грн. 98 коп.

Таким чином ОСОБА_5 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Допитана у судовому засіданні, ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала у повному обсязі, щиро розкаялася та показала, що дійсно викрала за кожним епізодом за вказаних в обвинувальному акті обставин майно, що належало потерпілому ТОВ «ФОРА» у кількості і вартості, зазначеній в обвинувальному акті, чим заподіяла ТОВ «ФОРА» шкоду в розмірі, вказаному в обвинувальному акті, а також своїми злочинними діями намагалась спричинити ТОВ «Фора» матеріального збитку на загальну суму 406 грн. 98 коп., але з причини, які не залежали від її волі, не змогла довести злочин до кінця та розпорядитись викраденим майном, оскільки була одразу виявлена та зупинена співробітниками вказаного магазину. Зазначила, що спричинені ТОВ «ФОРА» збитки добровільно відшкодувала у повному обсязі, а належне ТОВ «ФОРА» майно, замах на викрадення якого вона вчинила було передане на відповідальне зберігання ТОВ «ФОРА».

Таким чином, показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що захисник і прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Прокурор у судовому засіданні просила суд призначити покарання обвинуваченій КК України ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим покарання призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі .

Захисник у судовому засіданні просив суд призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 69,75 КК України, оскільки остання щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину та відшкодувала завдану злочином шкоду у повному обсязі.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченої, суд вважає, що її дії слід кваліфікувати: за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану,

за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно в умовах воєнного стану,

за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, вона ніким не оспорюється.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні:

03.01.2024 в період часу з 1747 по 1801 у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;

04.01.2024 в період часу з 1747 по 1755 у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;

30.01.2024 в період часу з 1745 по 1656 у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;

31.01.2024 в період часу з 1601 по 1609 у приміщенні торгового залу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

За правилами ч. 1 ст. 65 КК України при обранні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка працює, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває у шлюбі, має обов`язки утримувати чоловіка ОСОБА_7 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, та обов`язки утримувати матір ОСОБА_8 , 1952 р.н., яка є пенсіонеркою.

Оцінюючи особу обвинуваченої, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачена має офіційне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на момент постановлення вироку офіційно працевлаштована, на момент вчинення злочину до кримінальної відповідальності не притягувалася, на момент ухвалення вироку є не судимою, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про її осудність.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважає на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до якого, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують покарання.

Оскільки в результаті вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, реальні збитки потерпілому не були завданні, згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає «щире каяття» та «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення». Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої за вчинення злочинів передбачених ч.4 ст. 185 КК України суд визнає «щире каяття», «активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення» та «добровільне відшкодування завданого збитку» з огляду на таке.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачена, висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочинів визнала повністю та під час допиту в суді зазначила, що шкодує про свої вчинки і розкаюється, добровільно сприяла органу досудового розслідування в установленні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «щире каяття».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Так, після викриття за вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_5 одразу визнала всі обставини, щиро розкаялася, чекала на приїзд поліції, під час досудового розслідування вона жодного разу не порушила процесуальні обов`язки та за першою вимогою з`являлася до слідчого та прокурора, під час допиту давала детальні показання про обставини та деталі вчинених злочинів.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «активне сприяння розкриттю злочину», оскільки повідомлені обвинуваченою факти сприяння органу досудового розслідування розкриттю злочину не спростовані прокурором у судовому засіданні.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди здійснюється з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку суду. Збитки є шкодою майнового характеру, вираженою у майновій формі. Усунення заподіяної шкоди може виявлятися у наданні потерпілому коштів які він витратив у зв`язку із злочинним посяганням, поверненні викраденого майна. Як убачається з заяви представника потерпілого ТОВ «Фора» ОСОБА_6 від 24.04.2024 р. він повідомив, що всі матеріальні збитки у справі обвинуваченою ОСОБА_5 відшкодовані у добровільному порядку.

Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність у кримінальному провадженні передбаченої п.2 ч. 1 ст.66 КК України обставини, що пом`якшує покарання за вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України - «добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди».

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, предмету цих кримінальних правопорушень у виді продуктів харчування, з урахуванням особи обвинуваченої, її посткримінальної поведінки, ставлення до вчиненого та наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільного відшкодування завданого збитку, наявності у обвинуваченої обов`язків щодо утримання чоловіка інваліда ІІ групи та матері пенсіонерки, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 за вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст 185 КК України покарання у межах санкції цієї статті у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК. Застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, предмету кримінального правопорушення у виді продуктів харчування, та відсутності реальних наслідків вчинення кримінального правопорушення, оскільки предмети злочину було повернуто на відповідальне зберігання власнику майна, з урахуванням особи обвинуваченої, її посткримінальної поведінки, ставлення до вчиненого та наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у обвинуваченої обов`язків щодо утримання чоловіка інваліда ІІ групи та матері пенсіонерки, що у своїй сукупності, на переконання суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 за вчинення нею замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

За правилами ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання призначити на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 с. 185 КК України та ч.2 с. 15 ч.47 ст. 185 КК України шляхом поглинення менш тяжкого покарання більш тяжким, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

За правилами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Разом з цим, відсутність претензій у представника потерпілого, незначна вартість викраденого майна, наявність передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, критична оцінка обвинуваченою своєї протиправної поведінки, наявність постійного місця проживання в м. Ірпінь Київської області та зайнятості, відсутність раніше судимості дають підстави суду для висновку, що індивідуальна тяжкість вчинених кримінальних правопорушеннь є нижчою від типової.

З огляду на наведене, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливе без її ізоляції від суспільства та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, однак з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, вважаючи саме таке покарання необхідним, достатнім і справедливим для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої суд не застосовує.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Питання про відшкодування процесуальних витрат не потребує вирішення судом з огляду на їх відсутність у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 12, 50, 65, 66 ч.1 п.1, п.2, 68 ч.ч. 1, 3, 70 ч.1, 73, 75 ч.ч.1, 3,4, 76 ч.1, ч.3 п.2, 88 ч.ч.1, 2, 185 ч.4 КК України, керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373, 374, 376, 394 ч.2 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: мандарини вагою 1, 487 кг, куряче філе охолоджене вагою 2, 41 кг повернути власнику -ТОВ «ФОРА».

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1