30.05.2024 Справа № 756/6804/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6804/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0001714 від 27.05.2024 за ч. 4 ст. 296 КК України - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно.

Зі змісту клопотання та долучених на його обгрунтування документів слідує, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001714 від 27.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України, в ході якого встановлено, що 27.05.2024 приблизно о 06:00 у військовослужбовця військової службу за призовом під час мобілізації на особливий період командира запасного взводу 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 , котрий перебував за адресою: АДРЕСА_1 на другому поверсі у будівлі, розташованій на території військової частини НОМЕР_1 , в якій розташовується запасна рота АДРЕСА_2 , в ході сварки на грунті ревнощів зі своєю дівчиною ОСОБА_6 , виник злочинний умисел спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Так, ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, ігноруючи існуючі в суспільстві загально прийняті правила поведінки, моральності та добропристойності, усвідомлюючи, що він знаходиться в громадському місці, а також суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, дістав з тумбочки, яка знаходилась в кімнаті, осколкову ручну гранату М-67 та осколкову ручну гранату Ф-1, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та словами, що він все підірве. Після чого зірвав з осколкової ручної гранати М-67 одне запобіжне кільце та, тримаючи обидві гранати в руках, почав погрожувати їх використанням з метою порушення громадського порядку та створення відчуття реальної загрози для життя та здоров`я ОСОБА_6 та інших громадян, які перебувають в даному приміщенні. Після вчинення вказаних дій ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Слідчий у клопотанні вказує, що 27.05.2024 під час проведення обшуку транспортного засобу марки «HYUNDAI» модель «TUCSON» (д.н.з. НОМЕР_2 ) за адресою: м. Київ, просп. Правди, 8, яким користується ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено, серед іншого: предмет, ззовні схожий на пістолет та магазин до нього, який було поміщено до картонної коробки, обмотаної клейкою стрічкою «Національна поліція України»; 3 предмети схожі на набої, які було поміщено до спец.пакету № WAR0111771.

Вказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою недопущення їх подальшого відчуження, знищення чи приховання, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання слідчого, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судове засідання слідчий та прокурор не з`явились. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_8 та слідчого ОСОБА_3 , в яких останні, кожен окремо, просять розглядати клопотання за їх відсутності, клопотання підтримують та просить задовольнити в повному обсязі.

Крім того, до суду надійшла заява представника власника майна - адвоката ОСОБА_9 , де останній просить розглядати клопотання за його відсутності, при вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 цього Кодексу передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора/слідчого обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001714 від 27.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

27.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

27.05.2024 речі, вилучені в ході проведення 27.05.2024 обшуку транспортного засобу марки «HYUNDAI» модель «TUCSON» (д.н.з. НОМЕР_2 ) за адресою: м. Київ, просп. Правди, 8, постановою слідчого визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 28.05.2024 №756/6803/24 надано дозвіл на проведення 27.05.2024 обшуку транспортного засобу марки «HYUNDAI» модель «TUCSON» (д.н.з. НОМЕР_2 ) за адресою: м. Київ, просп. Правди, 8.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування, розпорядження та відчуження майна будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону з метою задоволення суспільного інтересу та з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0001714 від 27.05.2024 за ч. 4 ст. 296 КК України - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0001714 від 27.05.2024 за ч. 4 ст. 296 КК України, вилучене під час проведення 27.05.2024 обшуку транспортного засобу марки «HYUNDAI» модель «TUCSON» (д.н.з. НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:

- предмет, ззовні схожий на пістолет та магазин до нього, який було поміщено до картонної коробки, обмотаної клейкою стрічкою «Національна поліція України»; 3 предмети схожі на набої, які було поміщено до спец.пакету №WAR0111771.

Заборонити відчуження, розпоряджання та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1