печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6756/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яке подано в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «НТК», про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2023 р. у справі №757/3951/23-к, в рамках кримінального провадження №0001013 від 28.07.2022, на майно, -

В С Т А Н О В И В :

07.02.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яке подано в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «НТК», яке передано слідчому судді ОСОБА_1 12.02.2024, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.01.2023 р. у справі №757/3951/23-к, в рамках кримінального провадження № 0001013 від 28.07.2022, на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «НТК», які знаходяться на банківських рахунках.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, на відсутність підстав для накладення арешту на майно та на даний час будь-які докази того, що кошти на банківських рахунках мають кримінально протиправне джерело теж відсутні, а відтак наявні підстави з якими законодавець зумовлює скасування накладеного арешту.

Представник заявника подав заяву про проведення судового засідання без його участі та просив задовольнити клопотання про скасування арешту майна.

Прокурор направив до суду заяву в якій зазначив, що арешт на майно юридичної особи накладено обґрунтовано, підстав для його скасування не вбачається, враховуючи, що вказане майно являється речовим доказом у кримінальному провадженні.

Частиною 2 статті 174 КПК України передбачено, що про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001013 від 28.07.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 13.01.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн, які знаходяться на розрахункових рахунках:

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які відкриті в ПАТ «БАНК ВОСТОК» (МФО 307123),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які відкриті в ПАТ «ПУМБ» (МФО 334851),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_5 , які відкрито в АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_6 , які відкрито в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_7 , які відкрито в АТ «РВС БАНК» (МФО 339072), в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів що надходять, а також можливістю сплати податків, зборів, обов`язкових платежів та заробітної плати працевлаштованим на юридичну особу працівникам.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку про наявність у ТОВ «НТК» права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, підставою для застосування в рамках такого кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна стала необхідність забезпечення збереження речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Так, в ухвалі слідчого судді зазначено, що допитаний як потерпілий заступник директора ТОВ «УРОЖАЙНЕ» ОСОБА_4 повідомив щодо обставин заволодіння майном товариства у вигляді податкового кредиту, який невстановленими особами, з використанням підробленого КЕП, без відома службових осіб товариства, серед іншого, реалізовано в адресу ТОВ «НТК» ().

Проте з матеріалів клопотання вбачається, що між ТОВ «Надійна транспортна компанія» та ТОВ «Урожайне» було в усній формі досягнуто домовленості щодо укладення договору про надання транспортних послуг, так сторони домовились, що в майбутньому договір буде укладено в письмовій формі з погодженням всіх істотних умов.

Втім, ТОВ «Урожайне» передчасно було складено на ТОВ «Надійна транспортна компанія» та зареєстровано Єдиному реєстрі ПН податкові накладні.

ТОВ «Надійна транспортна компанія» було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, згідно зареєстрованих ТОВ «Урожайне» податкових накладних.

Так, згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПКУ до складу податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення платником податку операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Однак, згодом, всупереч домовленостям, жодного договору між ТОВ «Надійна транспортна компанія» та ТОВ «Урожайне» укладено не було, послуги надані не були, тобто договір не виконувався, внаслідок чого виникла необхідність усунути помилку та подати до контролюючого органу Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість за червень 2022 року та виключено зі складу податкового кредиту суми податку, які були нараховані за результатом зареєстрованих ТОВ «Урожайне» податкових накладних. Відповідно сплачено податок на додану вартість згідно Уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Відповідно до 50.1.ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним.

У той же час, під час розгляду даного клопотання, за минуванням часу стороною обвинувачення недоведено, що арештовані грошові кошті набуті ТОВ «НТК» кримінально протиправним шляхом, отримані підприємством внаслідок вчинення кримінального правопорушення, використовується у фінансуванні протиправної діяльності.

Наряду з вказаним, слід зазначити, що підозра посадовим особам заявника не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, як і не встановлено розміру збитків у вигляді тяжких наслідків, які ніби то заподіяні державі.

Сторона обвинувачення не з`явилась в судове засідання та не надала суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.

За вказаних обставин, версія органу досудового розслідування, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту рахунків заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2023 року у справі № 757/3951/24-к на грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн., які знаходяться на розрахункових рахунках:

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які відкриті в ПАТ «БАНК ВОСТОК» (МФО 307123),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які відкриті в ПАТ «ПУМБ» (МФО 334851),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_5 , які відкрито в АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_6 , які відкрито в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299),

- ТОВ «НТК» () НОМЕР_7 , які відкрито в АТ «РВС БАНК» (МФО 339072), в частині видатку коштів.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1