Справа № 694/1507/23 Провадження №1-кп/694/24/24
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
26.03.2024 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стецівка Звенигородського району, Черкаської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, освіта середня, не працюючої, не заміжньої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, депутатом будь-яких рад не являється, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
з участю обвинуваченої ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 , 15.06.2023 близько 11:30 год., перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час словесної сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підійшла до останнього та долонею правої руки нанесла йому один удар в обличчя, чим спричинила тілесне ушкодження у вигляді синця в лівій виличній ділянці, яке відповідно до висновку експерта № 05-9-01/237 від 16.06.2023 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та надала суду пояснення, що у дійсності тілесних ушкоджень потерпілому вона не заподіювала. В той день обвинувачена перебувала на городі з сином і сестрою ОСОБА_10 , після чого вийшла з сестрою на вулицю (інкриміноване місце події), а син від`їхав на тракторі. В той час там перебували ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Ще вийшли потерпілий та його дружина ОСОБА_13 . Між нею та дружиною потерпілого виник словесний конфлікт, при якому остання все знімала на належний їй мобільний телефон. При цьому потерпілий почав штовхати обвинувачену, а вона відмахувалась від нього сапою. Крім того потерпілий наніс їй удар по плечу та по обличчю. Обвинувачена ударів потерпілому не наносила, на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі дійсно зображена вона, проте на відео відображено не удар, а те як вона відштовхнула потерпілого рукою. Цивільний позов не визнає.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 , вина останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення.
В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_8 який надав суду пояснення, що земельна ділянка обвинуваченої знаходиться поряд з його домоволодінням. 15.06.2023 він з дружиною почули крики і вийшли на вулицю з подвір`я їхнього домоволодіння. Побачили, що ОСОБА_6 свариться з ОСОБА_12 . Побачивши їх ОСОБА_14 почала раптово нецензурно висловлюватися на адресу його дружини. Між ними виникла словесна сварка під час якої ОСОБА_6 та її сестра ОСОБА_10 почали його штовхати. ОСОБА_6 нанесла йому удар правою рукою по обличчю. Крім того вона неодноразово замахувалась на потерпілого сапою. Цивільний позов підтримав повністю.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_15 , який надав покази, що обвинувачена по справі є його матір`ю. У вказану дату і час він був з матір`ю на городі, а потім від`їхав на тракторі. Коли приїхав бачив лише, що потерпілий ОСОБА_8 штовхнув його матір та вдарив рукою у висок, а вона дала йому здачу ударивши правою рукою в праву сторону обличчя. Чому виник конфлікт йому невідомо. При вказаному конфлікті були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 .
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_10 , яка надала покази, що обвинувачена по справі є її рідною сестрою і в той день вони з нею після перебування на городі за вказаною у обвинувальному акті адресою і у зазначений час вийшли на вулицю де перебував потерпілий. Побачивши їх почав лаятися з її сестрою ОСОБА_6 та підбігши до неї вдарив її у плече та у висок. ЇЇ сестра відбивалася, вдаривши потерпілого правою рукою в ліву сторону обличчя. При цьому були присутні ОСОБА_11 та ОСОБА_17 .
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_13 яка надала покази, що потерпілий по справі є її чоловіком. У вказаний день вона з чоловіком почули крики і вийшли на вулицю з подвір`я їхнього домоволодіння. Побачили, що ОСОБА_6 свариться з ОСОБА_12 . ОСОБА_6 почала раптово нецензурно висловлюватися на її адресу та лаятися, а чоловік заступився за неї. Між ними виникла словесна сварка та штовханина під час якої ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_8 удар правою рукою по обличчю. При цьому її чоловік жодних ударів обвинуваченій не наносив та не штовхав її. При вказаному конфлікті були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 . Чи була присутня ОСОБА_12 свідок не пам`ятає. Син обвинуваченої ОСОБА_15 прийшов після завершення конфлікту.
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_12 яка надала покази, що у вказані дату та час вона вийшла на вулицю коло свого домоволодіння, там вже перебували ОСОБА_11 . Та ОСОБА_17 . Потім підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Між свідком і ОСОБА_6 виникла сварка. Потім на вулицю зі свого подвір`я вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Між ОСОБА_6 та ними виникла сварка під час якої остання ображала дружину потерпілого, а він розбороняв їх. Нанесення ударів свідок не бачила.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_11 , який надав покази, що бачив як між потерпілим і обвинуваченою відбувалася словесна сварка. Нанесення ударів та інші події він не пам`ятає внаслідок значного погіршення стану здоров`я на даний час. Покази на досудовому розслідуванні надавав добровільно. Заслухавши оголошений в судовому засіданні протокол його допиту на стадії досудового розслідування підтвердив, що в ньому все записано вірно і міститься його підпис.
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_17 яка надала покази, що у вказані дату та час вона почувши з вулиці сварку вийшла з території свого домоволодіння. Між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 відбувалася словесна сварка. Потім вийшла ОСОБА_13 та ОСОБА_8 і між ними почалася словесна сварка. Щоб обвинувачений і потерпіла наносили один одному удари свідок не бачила.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
- дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.06.2023, відповідно до якого прийнято заяву ОСОБА_8 про нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;
- дані висновку експерта №05-9-01/237 від 15.06.2023 відповідно до якого у ОСОБА_8 має місце тілесне ушкодження у вигляді синця в лівій виличній ділянці. Вказане ушкодження виникло від дії тупого твердого предмету по давності виникнення може відповідати часу вказаному у фабулі постанови і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження на тілі ОСОБА_8 могло виникнути внаслідок нанесення удару рукою (кулаком/долонею) та могло виникнути від однократної дії твердого тупого предмету. Виявлене тілесне ушкодження на тілі ОСОБА_8 у вигляді синця в лівій виличній ділянці, могло виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 від 15.06.2023 року;
- дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 в якому потерпілим зазначено механізм нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;
- відеозаписом слідчого експерименту, на якому відображений при проведенні слідчого експерименту механізм нанесення удару;
- дані проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 , в якому свідком зазначено механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 ;
- дані протоколу огляду предмету з якого вбачається, що під час огляду предметів, а саме диску CD-R з вмістом відео файлу: «Video 2023-06-15» тривалістю - 2:13 хв. з якого вбачається, що при перегляді відео файлу зафіксована словесна сварка між особами жіночої статті на вулиці, після чого жінка ОСОБА_13 , яка здійснює відеозапис за допомогою мобільного телефону, звертається до свого чоловіка на ім`я ОСОБА_19 , щоб той ішов додому та не нервував та починає бігти та в цей час на зустріч підходять дві жінки, позаду яких стоять ще дві особи, сусіди ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , першою підходить ОСОБА_6 , яка має коротке волосся білого кольору, одягнена в футболку синього кольору та штани чорного кольору на руках має латексні рукавички та відразу ж відбувається штовханина між жінками та ОСОБА_22 та на 01:53-01:55 хв. під час штовханини ОСОБА_6 завдає рукою удар в область обличчя ОСОБА_22 , далі ОСОБА_23 викрикує, щоб її не били та в цей момент ОСОБА_6 стоячи навпроти на досить короткій відстані, тримає в своїй правій руці сапу, в лівій руці кофтину блакитного кольору, ліворуч біля неї знаходиться її сестра ОСОБА_24 , праворуч син ОСОБА_25 , та ОСОБА_6 здійснює крок в перед та на 02:04-02:05 хв. замахується сапою до Потилко Ніни, продовжується словесна сварка та далі на 02:11 хв. ОСОБА_26 стоїть навпроти Потилка ОСОБА_19 та завдає йому один удар правою рукою йому в обличчя та відразу ж відходить від чоловіка та в цей час поряд також на відео з`являється ОСОБА_25 котрий тримає в руці сапу;
- даними СD-R диску з відео файлом: «Video 2023-06-15», який було переглянуто в судовому засіданні і який повністю відповідає відеофайлу з мобільного телефону ОСОБА_27 , оглянутому в судовому засіданні.;
Судом досліджені характеризуючі данні обвинуваченої ОСОБА_6 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Суд критично оцінює покази обвинуваченої про самозахист, і нанесення потерпілим їй тілесних ушкоджень, оскільки жодного доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_8 суду не надано, а інші метеріали справи в їх сукупності, час та механізм отримання тілесних ушкоджень беззаперечно відображають подію так, як це описує потерпілий. Твердження обвинуваченої надані в судовому засіданні про те, що вона ударів потерпілому не наносила, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення. Так, потерпілий ОСОБА_8 дав свідчення, згідно яких обвинувачена ОСОБА_6 нанесла йому удар правою рукою по обличчю. Аналогічні його свідченням покази надав свідок ОСОБА_15 , вказавши, що його матір завдала потерпілому удар правою рукою в праву сторону обличчя. Так само і свідок ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_6 вдарила потерпілого правою рукою в ліву сторону обличчя. Аналогічне зазначила і свідок ОСОБА_16 . Крім того вказані події чітко відображені на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі інциденту. Вказані свідчення також узгоджуються з проведеним слідчим експериментом. Також згідно висновку експерта № 05-9-01/237 від 15.06.2023 вбачається, що тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_8 могли виникнути при обставинах, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту та при нанесенні одного удару рукою.
Оскільки покази потерпілого ОСОБА_8 доповнюються показами свідків та іншими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості свідчень потерпілого.
Отже покази обвинуваченої розцінюються судом, як намагання уникнути відповідальності за вчинені неправомірні дії та сприймаються судом як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Аналогічно суд ставиться і до показів свідка ОСОБА_10 , яка є сестрою обвинуваченої. Лише вказаний свідок вказує на те, що обвинувачена здійснювала самозахист, проте такі покази повністю спростовуються даними оглянутого в судовому засіданні відеозапису інциденту, з якого не вбачається нанесення ушкоджень потерпілим обвинуваченій, а навпаки вбачається спроба спровокувати конфлікт саме з її сторони і нецензурні висловлювання та прискіпливе ставлення до дружини потерпілого та до нього. Жодних доказів, які свідчать про те, що потерпілий сам наносив обвинуваченій ушкодження, та доказів наявності таких ушкоджень судом не здобуто як і доказів звернення за медичною допомогою обвинуваченої. Також не надано жодного доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_8 . До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що вказана свідок перебуває у родинних відносинах із обвинуваченою, а тому вона є зацікавленою особою.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого, та свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення доведене.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує, як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно ст. 66 КК України, судом не встановлені.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
При призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого нею кримінального правопорушення та ступінь його тяжкості, яке згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків і категорії нетяжких злочинів, та не набули суспільного резонансу; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, її відношення до скоєного; відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; поведінку обвинуваченої після скоєння злочину, і на підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу.
Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 , попередження вчинення нею нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме їх особі.
Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
ОСОБА_8 в підготовчому засіданні, з дотриманням вимог ч.ч. 1, 4 ст. 128 ЦПК України, пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 за змістом якого просить стягнути з останньої на його користь моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та витрати на правову допомогу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення відносно нього йому було спричинено ушкодження здоров`я, що завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі, стражданнях, оскільки його життя було перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями, розмір якої з урахуванням психічно травмуючого фактору позивачем оцінено в розмірі 15 000 грн.
ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав, вказаних у позові, та просив їх задовольнити в повному обсязі.
ОСОБА_6 не визнала заявлені позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки не вчиняла кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому має бути виправдана судом.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
З огляду на вказане, заслухавши доводи цивільного позивача, цивільного відповідача та його представника, дослідивши додатки до цивільного позову, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, з урахуванням вже встановленої винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Судом встановлено, що відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01.072023 року ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у Ватутінській міській лікарні. Разом з тим діагноз з яким останній перебував на лікуванні не пов`язаний із спричиненим обвинуваченою тілесним ушкодженням. Проте суд бере даний висновок до уваги як доказ поганого стану здоров`я потерпілого, також судом враховано, що останній є інвалідом першої групи.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року в справі № 214/7462/20 констатовано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення в повному обсязі позовної вимоги ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., оскільки ушкодження його здоров`я внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 є незначним, так як відповідно до висновку експерта отримане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
З урахуванням вказаного, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., оскільки судом у ході судового розгляду беззаперечно встановлено факт вчинення ОСОБА_6 кримінально-караного діяння, заподіяння ушкодження здоров`ю ОСОБА_8 , яке супроводжувалось фізичним болем та стражданням, та прямий причинно-наслідковий зв`язок між діянням ОСОБА_6 та наслідками, що настали для ОСОБА_8 , а також винуватість поведінки ОСОБА_6 та її ставлення до вчиненого.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає, що вказаний розмір моральної шкоди (5 000 грн.) є співмірним з тяжкістю та тривалістю фізичного болю та страждань ОСОБА_8 , яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я.
Крім того, положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процессуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У цивільному позові заявлена вимога про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого кошти за правову допомогу адвоката у розмірі 9000,00 грн.
В обґрунтування понесених витрат, адвокат ОСОБА_9 надаа копію договору про надання послуг адвоката від 28.06.2023 року, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29.06.2023 року, розрахунок оплати послуг адвоката, додаток №1 про проведений розрахунок до договору про надання послуг адвоката від 28.06.2023 року на суму 9000.00 грн.
З досліджених судом письмових доказів, наданих в обґрунтування понесених витрат, судом встановлено, що понесені потерпілим ОСОБА_8 процесуальні витрати у кримінальному провадженні у вигляді витрат на професійну правову допомогу, документально підтверджені.
Разом з тим, суд також враховує, що позовні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди судом було задоволено частково, а саме на 33,33% від заявленої.
Таким чином, враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 142 ЦПК України та частковість задоволення позовних вимог, витрати понесені позивачем на правничу допомогу мають бути стягнуті з обвинуваченої на користь потерпілого в розмірі пропорційному задоволеним позовним вимогам, в саме в сумі 3000,00 грн., що відповідає 33,33% від 9000 грн., які суд визнав обґрунтовано понесеними.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
Витрати на проведення експертиз у справі відсутні.
Керуючись ст.ст.370, 373-374 КПК України, суд,-
Визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Підстави для обрання ОСОБА_6 , міри запобіжного заходу до вступу вироку в закону силу відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались та підстави для їх застосування відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1