В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2024 року смт.Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Магдалинівка кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 02.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гупалівка Новомосковського району Дніпропетровської області, із середньою освітою, не одруженого, малолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

раніше судимого 04.12.2023 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.389 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

04.12.2023 року ОСОБА_4 засуджений вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України, яким йому призначено покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 04.01.2024 року.

08.02.2024 року вищевказаний вирок надійшов на виконання до Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центру пробації» у Дніпропетровській області.

14.02.2024 року у приміщенні Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центру пробації» у Дніпропетровській області, розташованого за адресою: вул. Центральна, 46, смт. Магдалинівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, відповідно до вимог ст. ст. 37, 40 КВК України, засуджений ОСОБА_4 став на облік та був особисто ознайомлений під особистий підпис з порядком та умовами відбування призначеного судом покарання, та попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, про що ним особисто складено пояснення на підставі п.7 глави 2 розділу IV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 січня 2019 року №272/5 (надалі Порядок).

В цей же день, 14.02.2024 року засудженому ОСОБА_4 під особистий підпис вручено направлення за вихідним №21/13/162-24 від 14.02.2024 року на відбування громадських робіт до Чернеччинської сільської ради на підставі п.4 глави 2 розділу VІІ Порядку.

Розпорядженням голови Чернеччинської сільської ради №24-р.24 від 15.02.2024 року, засудженому ОСОБА_4 , визначено виконання громадських робіт у вигляді вирубки чагарників та скошування рослинності на території кладовища в с. Гупалівка, Новомосковського району, які підлягають виконанню з 15.02.2024 року. В період часу з 15.02.2024 по 29.02.2024 року ОСОБА_4 здійснив відпрацювання покарання у виді громадських робіт, призначених розпорядженням Чернеччинської сільської ради №24-р.24 від 15.02.2024 року, згідно з графіком виходу засудженого в період з 15.02.2024 по 29.02.2024 року в кількості 44 години.

Однак, згідно повідомлення Чернеччинської сільської ради від 18.03.2024 року, ОСОБА_4 до Чернеччинської сільської ради для відпрацювання громадських робіт, згідно з графіком виходу засудженого в період з 01.03.2024 по 31.03.2024 року, починаючи з 01.03.2024 на місце відбування громадських робіт не з`явився.

Засуджений ОСОБА_4 , будучи особисто ознайомлений з умовами і порядком відбування покарання, та попереджений про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання, усвідомлюючи наявність обов`язку відбування призначеного йому покарання, умисно, незаконно, з метою ухилення від відбування покарання, не маючи поважних причин, в період з 01.03.2024 по 01.04.2024 року не прибув до Чернеччинської сільської ради для відпрацювання громадських робіт, чим ухилився від подальшого відбування кримінального покарання у виді громадських робіт, визначених вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.12.2023 року у справі №542/1749/23, що виразилося у свідомій бездіяльності, яка полягала у невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, чим відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

01.04.2024 року Новомосковським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області, з метою здійснення перевірки виконання покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 викликано для надання пояснень, в результаті чого встановлено, що останній в подальшому відбувати покарання у виді громадських робіт категорично відмовився.

Станом на 01.04.2024 року, засуджений ОСОБА_4 не відпрацював призначене вказаним вироком суду кримінальне покарання у вигляді 156 години громадських робіт, що знайшло своє відображення в табелі виходу на роботу засудженого за березень 2024 року, чим порушив порядок та умови відбування покарання, ухиляючись від його відбування.

Таким чином, ОСОБА_4 з мотивів зневажливого ставлення до правосуддя, умисно ухилився від відбування призначеного вироком суду покарання у виді громадських робіт, шляхом систематичного невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання та невиходу більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю та суду пояснив, що він був засуджений вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт. Він став на облік до Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центру пробації» у Дніпропетровській області, де його попереджали про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування призначеного судом покарання. Він отримав направлення до Чернеччинської сільської ради та йому було визначено виконання громадських робіт у вигляді вирубки чагарників та скошування рослинності на території кладовища в с. Гупалівка. Він відпрацював 44 години. Потім знайшов неофіційну роботу та з 01.03.2024 по 31.03.2024 року не відпрацював громадські роботи. Він не перебував на лікарняному, просто не приходив на відпрацювання громадських робіт. В скоєному розкаюється.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він та прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей не має, раніше судимий, на обліку в медичних закладах не перебуває.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, те, що обвинувачений дав своїм діям належну оцінку, дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, а також активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових злочинів буде покарання у вигляді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.12.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 04.01.2024 року. Невідбута частина покарання за цим вироком становить 156 годин громадських робіт.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Суд також бере до уваги правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладені у постанові від 06.12.2021 року (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113 кмо 21), для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

За змістом п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт; одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Отже, з положень п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України вбачається, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт або один день пробаційного нагляду, а відтак одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт, тому відповідно 156 годин громадських робіт відповідають 19 дням пробаційного нагляду.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок за ч. 2 ст. 389 КК України, після винесення вироку Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.12.2023 року та має невідбуту частину покарання за цим вироком, тому суд призначає остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.12.2023 року, з розрахунку, що відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України 1 дню пробаційного нагляду відповідають 8 годин громадських робіт.

При цьому суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винної.

Також суд, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.2 ст. 59-1 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373- 374, http:/ ІНФОРМАЦІЯ_2 " title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 статті 389 Кримінального кодексу України і призначити покарання у виді 1 (один) рік пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.12.2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) днів пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня постановлення засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1