Справа № 515/319/24
Провадження № 1-кп/513/87/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

про призначення судового розгляду та продовження запобіжного заходу

04 березня 2024 року 04 березня 2024 року Саратський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 00001433 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жовтень Ширяївського району Одеської області, громадянина України, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Іванівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст.186 КК України, до п`яти років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 28 лютого 2023 року, який утримується в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В :

01 березня 2024 року до Саратського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду за підсудністю надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001433 від 04 грудня 2023 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.1 ст. 152 КК України, який згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01 березня 2024 розподілений судді ОСОБА_1 .

Обвинувальний акт надійшов до суду з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також розписками обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, головуючим по даній справі визначено суддю Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_1 та 01 березня 2024 року передано вказану справу до провадження головуючого.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 01 березня 2024 року призначене підготовче судове засідання на 04 березня 2024 року.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження були повідомлені, в порядку та строки визначені ст. 135 КПК України, до суду надали заяви про розгляд кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні за їх відсутності.

З урахуванням положень ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд заслухавши думку учасників судового провадження, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілих.

Суд визнав за можливе розглянути кримінальне провадження у підготовчому судовому засіданні за відсутності потерпілих, які направили до суду заяви про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за їх відсутністю.

У ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду у закритому судовому засіданні, одноособовим складом суду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог КПК України. Підстави для закриття провадження, повернення обвинувального акту відсутні.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення судового розгляду у закритому судовому засіданні одноособовим складом суду.

Заслухавши думку учасників досудового розгляду кримінальної справи щодо заявленого клопотання, суд прийшов до переконання про можливість призначення справи до судового розгляду у закритому судовому засіданні.

Дане кримінальне провадження підсудне Саратському районному суду Одеської області на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 01.03.2024 року.

Підстав для прийняття рішень по справі, передбачених пп. 1-4 ч.2 ст. 314 КПК України, а саме: затвердження або відмови в затвердженні угоди, закриття провадження, повернення обвинувального акту немає.

Порушення вимог кримінально-процесуального законодавства під час порушення справи, провадження досудового слідства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, не встановлено. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Таким чином, у наявності достатні підстави для завершення підготовки до судового розгляду та для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того прокурором подано клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання обґрунтовує тим, що не зменшились і не відпали ризики, передбачені п. 1,3,5 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, вчиняти інші злочини, а також впливати на потерпілих та свідків, враховуючи, що він будучи раніше судимим за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року до 5 років позбавлення волі та звільнившись лише 28 лютого 2023 року, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальні правопорушення у період непогашеної судимості. Загроза покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років значно підвищує процесуальні ризики переховування від органів досудового розслідування та суду у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обвинувачений не має постійного джерела доходу, ніде не працює, тобто відсутні чинники соціального характеру, які б утримували його за місцем проживання, де він характеризується посередньо. З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_4 діянь та необхідності проведення безперервного судового розгляду, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який наддасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе унеможливим запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Враховуючи вище зазначені ризики, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити вищевказані дії та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема для забезпечення виконання покладений на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, обвинуваченому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо задоволення клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи, що достатнім буде застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках заявленого клопотання, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії до 01 лютого 2024 року, включно.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2024 року обраний запобіжний захід продовжено до 04 березня 2024 року включно.

За цей час було проведено та завершене досудове розслідування, а обвинувальний акт направлено до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Також, на переконання суду у даному кримінальному провадженні, наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування), оскільки ОСОБА_4 не має реєстрації за місцем проживання та відсутність стійких соціальних зав`язків за місцем проживання, підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою можливої зміни ними своїх попередніх показів у суді, оскільки йому були вручені копії матеріалів кримінального провадження та відомі не лише анкетні дані вказаних осіб, але й їх фактичне місце проживання, а також зміст наданих ними показів.

За змістом ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.152 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2024 року обраний запобіжний захід продовжено до 04 березня 2024 року включно.

Підставою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 було наявність обґрунтованої підозри у вчинені ним кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.152 КК України. Так, як є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 , підозрюючись у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, раніше був засуджений та має непогашену судимість, не працевлаштований, проживає без реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 висловив позицію про те, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

У пункті 5 цього ж рішення зазначено, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, може переховуватися від суду ( не має реєстрації місця проживання), раніше був засуджений, має непогашену судимість та не працевлаштований, не має міцних соціальних зв"язків, у зв`язку з чим є підстави вважати, що заявлені прокурором ризики, які обґрунтовують тримання ОСОБА_4 під вартою, не зменшилися.

Мета та підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені в ухвалі слідчого судді, яка на час проведення підготовчого судового засідання не скасована, а нових підстав для застосування іншого запобіжного заходу немає.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Пунктом 4 ч.2 ст.315 КПК України встановлено, що під час підготовчого провадження, з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження.

Прокурор заявила клопотання про розгляд кримінального провадження у закритому судовому засіданні. Підстав для призначення запасного судді в порядку передбаченому ст.320 КПК України судом не вбачається.

Підстави для задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст. ст. 177, 314-316 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Жовтень Ширяївського району Одеської області, громадянину України, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 02 травня 2024 року включно.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0001433 від 04 грудня 2023 року, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , за ч.4 ст. 186, ч.1 ст.152 КК України у закритому судовому засіданні в залі суду 19.03.2024 року о 14-30 годині.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

Викликати в судове засідання прокурора, потерпілих, обвинуваченого, його захисника.

Обвинуваченого ОСОБА_4 утримувати під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», куди невідкладно надіслати копію цієї ухвали для виконання.

Обвинуваченого ОСОБА_4 під розпис ознайомити (вручити) з ухвалою суду.

Вручити копію ухали прокурору, захиснику.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 04 березня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1