Подільський районний суд міста Києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського районного суду м. Києва кримінальне провадження №0000124, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого 07.07.2016 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 02.02.2018 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст.190, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 11.05.2018 року із ДУ «Київський СІЗО» по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

Згідно пред`явленого обвинувачення, 11.01.2020 року, приблизно о 23 год. 45 хв., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою АДРЕСА_2 , на зупинці громадського транспорту біля Куренівського парку, де побачив раніше йому незнайому потерпілу ОСОБА_6 , яка розмовляла по мобільному телефону. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, 11.01.2020 року, приблизно о 23 год. 45 хв., за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 підійшов до потерпілої ОСОБА_6 , схопив останню за праву руку та вирвав з її правої руки мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 4Х» вартістю 1 575 грн. 00 коп. Після чого потерпіла наздогнала ОСОБА_3 біля будинку АДРЕСА_2 , де останній, не отримавши можливості розпорядитись відкрито викраденим майном на власний розсуд, наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар кулаком в область обличчя, а саме в область лівого ока, чим спричинив останній фізичного болю, таким чином застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.

Після цього ОСОБА_3 , заволодівши майном потерпілої ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 1 575 грн. 00 коп.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що 19.03.2020 року був на стихійному ринку, «Зеніт» де до нього підійшов хлопець та запропонував купити чорний телефон марки «Ксіомі редмі». Той хлопець ходив між рядами та пропонував його купити усім. Він подивився телефон, включився його, той загорівся і виключився, оскільки був розряджений. Купив його за 400 грн. Вдома включив на зарядку, побачив, що заблокований. Тоді телефон пролежав вдома біля 2 місяців, оскільки не було коштів щоб віддати в ремонт розблокувати. Коли з`явилась робота і кошти, заніс телефон, через деякий час забрав, заплатив 500 грн. Телефоном користувався близько 2-3 місяці. Коли потрібні були кошти, він пішов із знайомим в ломбард, де сказали що його не візьмуть оскільки щось із Wi-fi, в другому ломбарді теж не взяли. Наступного дня зустрівся із знайомим, який був з ним того дня, і вони домовились обмінятися телефонами, це був ОСОБА_8 , який віддав йому свій телефон марки «Мейзу» та 150 грн., а він віддав телефон «Ксіомі Редмі». Весною чи літом 2021 року до нього прийшли працівники поліції, повідомили, що в них є свідок, дівчина, здійснення ним крадіжки вказаного телефону та запросили у райвідділ поліції. На той час в нього вже того телефону не було.

Зазначив, що грабіж не вчиняв, телефон в потерпілої не відбирав, відносно потерпілої жодних насильницьких дій не вчиняв. Потерпілу вперше побачив в суді.

11.01.2020 року біля 23 год. був вдома, на той час проживав з матір`ю та сестрою.

Хлопець, в якого купив телефон, веде бродячий спосіб життя, він його шукав, той вже за останньою відомою йому адресою не проживає.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що 11.01.2020 року близько 23 год. 45 хв., перебувала на зупинці громадського транспорту біля Куренівського парку. Оскільки на зупинці було багато людей, відійшла в сторону, щоб зателефонувати матері. Тоді до неї підійшов молодик, який почав викручувати руку. Спочатку подумала що хтось знайомий. Коли роздивилась і зрозуміла, що не знає його, стиснула телефон, однак він почав скручувати руку, відібрав телефон. Там було добре освітлення, оскільки на стовпу був ліхтар. Потім той хлопець побіг. Коли зрозуміла що грабують побігла за ним через пішохідний перехід і намагалась відібрати мобільний телефон. Там почалась «потасовка», вона відбирала телефон, він не віддавав, вдарив їй в око, вона впала та вивихнула кисть, лікоть вибила. Вибігла на дорогу і зловила першу машину, водій повіз шукати того чоловіка у дворах будинків. Не знайшли. Потім викликали поліцію та швидку. Впізнає ОСОБА_3 як особу, яка її пограбувала. Давала опис слідству, який це був чоловік, вказувала які риси обличчя. Вказала також, що той чоловік був в темній куртці та шапці. Її викликали в поліцію два рази. Перший раз пред`явили фото, на яких нікого не впізнала. Вдруге впізнала, оскільки був карантин, їй пред`являли фотографії, пам`ятає було 4 фото. Під час впізнання був слідчий та багато людей, були в цивільному, і чоловіки і жінки. Понятих не було, однак не заперечує, що вони могли бути серед тих людей. Не бачила, щоб вони підписували протокол пред`явлення для впізнання.

Допитаний за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_8 суду показав, що знає ОСОБА_3 з дитинства, недалеко проживає. В ОСОБА_3 був телефон «Ксіомі редмі», який як той сказав купив на ринку на «барахолці». ОСОБА_3 , він і ще якийсь хлопець ходили в ломбард по АДРЕСА_2 закласти телефон чорного кольору «Редмі 4». Він стояв на вулиці, а ОСОБА_3 та інший чоловік пішли в ломбард, повернувшись ОСОБА_3 сказав що телефон не взяли, не працює Wi-Fi. Тоді він поїхав додому, а ОСОБА_3 та той чоловік пішли далі. Через деякий днів зустрів ОСОБА_3 , спитав чи заклали телефон, сказав що ні. Тоді він запропонував ОСОБА_3 обмінятися телефонами з доплатою, на що останній погодився. Він користувався цим телефоном десь місяць, а потім загубив.

Також, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення, посилалася на наступні докази, досліджені судом, а саме:

- витяг з ЄРДР від 12.01.2020 року за номером кримінального провадження №0000124, відповідно до якого 11.01.2020, приблизно о 23 год. 45 хв., за адресою м. Київ, вул. Кирилівська,111, зупинка громадського транспорту біля Куренівського ринку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Redmi 4X», який належить ОСОБА_6 ( а.с.43, т.1),

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.01.2020 року, згідно якого 11.01.2020 року, приблизно о 23 год. 45 хв., по вул. Кирилівська в м.Київ, зупинка громадського транспорту, біля Куренівського парку, невстановлена особа вихопила з руки мобільний телефон марки «Redmi 4X», який належить ОСОБА_6 , чим завдала останній матеріальну шкоду ( а.с.44, т.1),

- протокол огляду місця події від 12.01.2019 року, згідно якого об`єктом огляду являється ділянка місцевості, а саме зупинка громадського транспорту Куренівський парк біля вул. Кирилівська, трамвайні колії, поруч з пішохідним переходом. Камер відеоспостереження, які охоплюють вказану ділянку, не виявлено, навпроти розташований цілодобовий кіоск, заклад «Космолот», на будівлі якого розташована камера відеоспостереження, які охоплюють вказану вище місцевість. На вказаних ділянках місцевості під час огляду місця події нічого не виявлено, здійснювалось фотофіксація на службовий фотоапарат марки Sony ( а.с.45-47, т.1),

- фото ( а.с. 51),

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2020 року, розпочато об 11 год. 50 хв., закінчено о 12 год. 20 хв., за підписом слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 , понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Перед пред`явленням для впізнання у ОСОБА_6 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд в прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. У протоколі зазначено: На запитання ОСОБА_6 відповіла, що зможе впізнати особу, яка 11.01.2020 року, близько 23 год. 45 хв., по вул. Кирилівська в м.Київ зупинка громадського транспорту біля Куренівського парку, вихопили з руки мобільний телефон «Redmi 4X». На запитання також відповіла, що впізнає особу, зображену на фотознімку під №2 особу, яка 11.01.2020 року, близько 23 год. 45 хв., по вул. Кирилівська в м.Київ зупинка громадського транспорту біля Куренівського парку, вихопила з руки мобільний телефон «Redmi 4X». Ознаки, за якими впізнала : риси обличчя, посадка очей, форма та розмір носа, підборіддя рота ( а.с. 55-56),

- талон виклику швидкої допомоги від 12.01.2020 року за АДРЕСА_2 ( а.с.67),

-висновок експерта щодо вартості мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 4X» - 1575 грн. 00 коп. ( а.с.68-74, т.1).

Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, надавши їм належну оцінку в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 91 КПК передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а відповідно до вимог ст. 92 КПК обов`язок доказування цих обставин покладається на сторону обвинувачення.

Суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що зазначене кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 .

Так, як стверджує ОСОБА_3 , злочину він не вчиняв, з потерпілою не знайомий, ніколи її не бачив, на час інкримінованої події був вдома, а телефон придбав на ринку.

Також судом надано оцінку показанням потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні зазначила про обставини відкритого викрадення в неї мобільного телефону, що хоч і була ніч вона бачила що саме ОСОБА_3 вчинив грабіж, оскільки це сталось біля стовпа, де був ліхтар, при цьому нападник був у темній шапці та темній куртці, і бачили це люди, які стояли на зупинці, однак їй не допомогли, при цьому вона не кричала.

При цьому свідок сторони обвинувачення ОСОБА_8 підтвердив покази обвинуваченого та зазначив, що зі слів ОСОБА_3 останній придбав мобільний телефон «Ксіомі Редмі» в чоловіка на ринку, який ходив між рядами і пропонував його купити.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", п. 53 рішення ЄСПЛ у справі " ОСОБА_13 проти України" від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленому в ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст. 9 КПК України.

Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Отже, допустимість доказів, як ознака їх якості, визначається нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Суд визнає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2020 року, виходячи з наступного.

Так, правила ст. 228 КПК установлюють вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, недотримання яких має наслідком визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК.

Як вбачається із дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2020 року, потерпіла ОСОБА_6 серед чотирьох фотознімків впізнала на фото № 2 особу, яка 11.01.2020 року, близько 23 год. 45 хв., по вул. Кирилівська в м.Київ зупинка громадського транспорту біля Куренівського парку, вихопила з руки мобільний телефон «Redmi 4X». Ознаки, за якими впізнала : риси обличчя, посадка очей, форма та розмір носа, підборіддя рота. Проте з даного протоколу незрозуміло, кого ж саме впізнала потерпіла на фото №2, оскільки Додаток до протоколу впізнання - відсутній і матеріали справи не містять доказів того, що саме під №2 потерпілій пред`являли обвинуваченого ОСОБА_3 .

Крім того, сам протокол слідчої дії не містить опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими ОСОБА_6 може впізнати особу, яка здійснила відкрите викрадення її мобільного телефону. Що стосується опису ознак, за якими потерпіла впізнала ОСОБА_3 , то вони мають лише загальний характер.

Також суд звертає увагу і на те, що закон допускає впізнання за фотознімками або матеріалами відеозапису в разі необхідності, тобто за реальної неможливості забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню. Втім, причин, за яких дану слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_3 , не зазначено.

При цьому суд також звертає увагу, як зазначила потерпіла був карантин та їй пред`являли фотознімки, однак при цьому під час проведення вказаної дії було присутньо дуже багато людей, як вказала потерпіла до 10 чоловік, тому причини та неможливість бути присутнім при впізнанні обвинуваченого ОСОБА_3 , не обґрунтовані.

Також суд звертає увагу на протокол огляду місця події, а саме на дату складання протоколу - 12.01.2019 року, хоча події відбувались у 2020 році.

А.с. 51 містить фотографію, як вказує сторона обвинувачення та потерпіла, на ній зображено обличчя, а саме око потерпілої, її травмування, відразу після вказаних подій, однак ні дати, коли було зроблено фото, кому ця фотографія належить, за яких обставин та ким зроблено, не зазначено.

Отже, надавши належну оцінку всім доказам сторони обвинувачення, суд дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять вчинення вказаного кримінального правопорушення саме ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наявні в матеріалах справи докази сторони обвинувачення, як кожен сам по собі, так і їх сукупність не містять даних про вчинення злочину обвинуваченим.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За ч.1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 pоку, «Бочаров проти України», Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого ОСОБА_3 стороною обвинувачення після опитування щодо бажання доповнити судовий розгляд надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не доведено в судовому засіданні вчинення саме ним, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Питання розподілу процесуальних витрат за проведення експертизи в сумі 490 грн. 35 коп., судом не вирішується, оскільки ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено стягнення тільки з обвинуваченого витрат на залучення експерта у разі ухвалення саме обвинувального вироку.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 2, 17, 22, 91, 92, 94, 369-371, 373, 376 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з підстави недоведеності, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи, віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1