Справа №127/7905/24
Провадження №1-кс/127/3513/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000075 від 04.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000075 від 04.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 29.03.2022 призваний на військову службу відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 за мобілізацією.

30.01.2023 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду кулеметника відділення вогневої підтримки взводу охорони військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із положеннями ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем за призовом під час мобілізації.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Згідно із ст. ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Відповідно до пункту 2 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243, військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України кулеметник відділення вогневої підтримки взводу охорони військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 учинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 30.06.2023 визначено місце для тимчасового зберігання майна зв`язку в будівлі 72/11 військового містечка № НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 42-НР від 27.02.2024 (по стройовій частині про склад добового наряду) в добовий наряд з 10.00 28.02.2024 до 10.00 29.02.2024 в складі вогневої групи № 22 було призначено солдата ОСОБА_6 .

Так, 28.02.2024 до початку несення добового чергування у солдата ОСОБА_6 виник злочинний умисел щодо викрадення передавальних радіопристроїв та іншого військового майна із місця для тимчасового зберігання майна зв`язку в будівлі 72/11 військового містечка № НОМЕР_2 .

28.02.2024 близько 10:00 солдат ОСОБА_6 , на виконання свого злочинного плану щодо викрадення двох передавальних радіопристроїв Т-230-06 та комплектуючих, подальшого безперешкодного винесення майна з території військової частини НОМЕР_1 , розуміючи те, що в зв`язку із перебуванням у добовому наряді у нього є вільний доступ до будівлі 72/11 військового містечка № НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збагачення за рахунок майна військової частини, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, зайшов до будівлі 72/11 військового містечка № НОМЕР_2 , та непомітно для оточуючих, таємно викрав із вказаного приміщення два передавальні радіопристрої та 53 комплектуючі деталі.

Дані два передавальні радіопристрої та інші 53 комплектуючі, ОСОБА_6 переніс до автомобіля Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_3 , на якому, в той же день 28.02.2024, перевіз військове майно до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де розпорядився ним на власний розсуд, а саме розібрав на комплектуючі деталі із метою подальшого збуту кольорових металів, які там містились.

Своїми незаконними діями солдат ОСОБА_6 наніс державі збитки на суму 1 505 553, 46 грн.

07.03.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку аб. 10 ч. 1 ст. 615 КПК України, ст. 208 КПК України.

ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку, протоколом затримання, протоколом огляду, відповіддю з військової частини та іншими матеріалами досудового розслідування.

У ході досудового розслідування є необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) Переховуватися від органів досудового розслідування та суду: враховуючи, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину покарання якого передбачає виключно позбавлення волі, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

2) Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

3) Незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні: у органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які будуть допитані в якості свідків у кримінальному проваджені;

4) Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_6 підозрюється.

Оскільки в даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є достатні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою.

Враховуючи зазначене, слідчий просила клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 домашній арешт у нічну пору доби або визначити розмір застави в межах завданих збитків, а саме 216000 грн.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні по суті клопотання вину визнав, щиро розкаявся та підтримав думку адвоката.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання слідчого та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 04.03.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

08.03.2024 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України обґрунтована, про що свідчать докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором та слідчим при розгляді даного клопотання. Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором було зазначено, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити або сховати будь-яку із речей, які мають значення для досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, суд приходить до переконання, що ризик переховування від органів досудового розслідування не доведений, виходячи з наступного.

Відповідно до практики ЄСПЛ, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування того чи іншого запобіжного заходу. Європейський суд у своїх рішеннях зазначає, що суд при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлює прямої залежності між тяжкістю вчинення злочину, суворістю можливого покарання та необхідністю застосування запобіжного заходу. Інших обставин, що дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати спроби переховуватись органом досудового розслідування не наведено та не підтверджено жодним доказом.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний вину у скоєному визнає, співпрацює зі слідством, має постійне місце проживання, має на утриманні четверо малолітніх дітей та дружину, яка знаходиться у декретній відпустці, тобто має стійкі стримуючі фактори.

Враховуючи вказані обставини, на переконання суду, тільки та обставина, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких не може слугувати підставою для застосування виключного запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи, зокрема: особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Щодо ризику знищення або спотворення будь-яких речей, які мають значення для досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що вказаний ризик не доведено. Слідчий та прокурор повинні довести той факт, що особа, стосовно якої вони заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, має реальну можливість отримати доступ до речей, які вона хоче спотворити чи знищити, у володіння та користування, або ж на момент подання клопотання володіє чи користується ними. У випадку, коли такі речі перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, вона не може посилатися на можливість їх знищення підозрюваним, оскільки саме слідчий, прокурор несе персональну відповідальність за збереження таких предметів. Під час досудового розслідування було проведено санкціонований обшук, в ході якого усі речі, дозвіл на відшукання яких було надано ухвалою суду, та відносно яких розпочато кримінальне провадження було виявлено та вилучено. Таким чином, стороною обвинувачення не обґрунтовано, що саме може бути знищено, сховано або спотворено підозрюваним, та не надано фактичних даних щодо можливих чи існуючих конкретних дій підозрюваного, направлених на таке.

При вирішенні питання щодо наявності ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, порушень за час перебування на військовій службі не встановлено, співпрацює зі слідством, вину визнає, доказів щодо можливості продовження вчиненого злочину або вчинення нового слідством не надано, тобто вказаний ризик не знайшов свого підтвердження.

Долучені слідчим до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оскільки прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, слід враховувати, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. При цьому одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке.

З урахуванням наявності чотирьох ризиків, та недоведеності трьох із заявлених у клопотанні, відомостей про особу підозрюваного, який є не судимим, його віку, стану здоров`я, майнового стану, наявності міцних соціальних зв`язків, а саме одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей та дружину, яка знаходиться у декретній відпустці, утримання дитини від першого шлюбу, якій ОСОБА_6 сплачує аліменти, що може свідчити про його належну процесуальну поведінку, слідчим суддею встановлено, що прокурор не довів, що наразі більш м`який запобіжний захід не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, характеризуючих даних підозрюваного, який раніше не судимий, його ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме повне визнання вини та співпраця зі слідством, наявність міцних соціальних зв`язків та перебування на утриманні малолітніх дітей, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного на даному етапі досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, оскільки даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у статті 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000075 від 04.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 місяці.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

?прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

?цілодобово не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

?здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти з зали суду.

Ухвала про застосування домашнього арешту стосовно ОСОБА_6 діє в межах строку досудового розслідування, але не більше 60 днів, починаючи з 09.03.2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 .

Копію ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання начальнику Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя