Справа № 346/2994/20
Провадження № 11-кп/4808/41/24
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000486 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, одруженого, депутатом не являється, раніше не судимий, на утриманні має неповнолітню дитину,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 спричинив умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

21.05.2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходились у помешканні ОСОБА_13 , за адресою АДРЕСА_2 ., де розпивали алкогольні напої.

В ході розпивання алкогольних напоїв близько 01.00 год. 22.05.2020 на грунті неприязних відносин виник конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , в який втрутився ОСОБА_8 .

В ході даного конфлікту ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки щодо здоров`я потерпілого, схопив рукою ОСОБА_14 за четвертий палець лівої руки, викрутивши палець в протилежну сторону згинання, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 закритий внутрішньо суглобовий перелом середньої фаланги 4-го пальця лівої китиці зі зміщенням відламків.

Захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду і закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що протокол проведення слідчого експерименту від 23 липня 2020 року з фото таблицями та протокол проведення слідчого експерименту від 22 липня 2020 року з фото таблицею суперечить тому, що вказав потерпілий ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні (09.09.2021 р.). Стверджує, що суд не взяв до уваги повністю покази ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які надавали в якості свідків під час судового засідання (09.09.2021 р.). Зазначає, що на винуватість ОСОБА_8 суд зазначив висновок експерта №122 від 24.06.2020 року, однак у висновку зафіксовано тільки факт наявності тілесних ушкоджень. При цьому, в ньому зазначено таке: вирішення питання про спричинення тілесного ушкодження у ОСОБА_15 пальцями іншої особи. Вирішення питання про спричинення тілесного ушкодження у ОСОБА_15 при інших обставинах (в результаті ударів кулаком руки, носком взуття, падінні на площину тощо) є ситуаційними і потребують слідчого експерименту з відтворення обставин і місця пригоди за участю лікаря судово-медичного експерта. Однак такий експеримент не проводився. При допиті в судовому засіданні експерт вказав наступне, що він не з`ясовував питання чи могли утворитись тілесні ушкодження у потерпілого від удару рукою об землю, оскільки не було відповідного клопотання. Також він зазначив, що це є ситуативна задача і потрібно змоделювати ситуацію, чого не було. Зауважує, що суд не надав оцінки вищенаведеному, хоча це істотно впливало на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 .

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суд першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Зазначає, що суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання. Так, при визначенні міри покарання суд врахував наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, стан його здоров`я, а саме - перенесений інфаркт. Однак, вважає, що наведені дані не давали підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із випробуванням. Вказує, що покарання, призначене ОСОБА_8 , не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Зауважує, що судом не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, тому кримінальним законодавством за їх вчинення передбачено суворе покарання.

Потерпілий ОСОБА_14 та представник потерпілого ОСОБА_16 не з`явилися в судове засідання суду апеляційної інстанції, повідомлені належним чином про час та місце апеляційного розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_17 подав заяву від 27 листопада 2023 року (а.п. 188-119) про розгляд апеляційних скарг без участі потерпілого ОСОБА_14 та його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_14 та представника потерпілого ОСОБА_16 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, та змінив її, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 2 роки апробаційного нагляду у зв`язку зі зміною закону;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_18 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили скасувати вирок суду першої інстанції, та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку: поясненням обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколу проведення слідчого експерименту від 23.07.2020 року з фото таблицею (том 1, а.с. 231-234), протоколу проведення слідчого експерименту від 22.07.2020 року з фототаблицею (том 1, а.с.23-237); висновку експерта № 122 від 24.06.2020 року (том 1, а.с. 244-245).

Суд першої інстанції ретельно перевірив пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та навів переконливі мотиви, з яких відкинув доводи сторони захисту.

З наданих суду першої інстанції пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він вину не визнав та пояснив, що зайшов в гості до ОСОБА_13 разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 . Вони сиділи і відпочивали, через деякий час прийшла знайома потерпілого- ОСОБА_19 . Між дівчатами виник конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_11 розбила ОСОБА_20 ніс. Тоді ОСОБА_13 почав виштовхувати ОСОБА_11 з квартири в коридор. Коли він вийшов за ними, то побачив, як ОСОБА_13 б`є ОСОБА_11 в коридорі руками і ногами. Сказав ОСОБА_13 припинити бити ОСОБА_11 . Стверджує, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.

Потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в ніч з 20-га на 21-ше травня 2020 року йому подзвонив обвинувачений і сказав, що зайде в гості з ОСОБА_11 . Через деякий час вони прийшли, принесли з собою алкоголь. Пізніше прийшла його знайома- ОСОБА_12 . Як тільки та зайшла, ОСОБА_11 почала виражатися в її сторону нецензурними словами. Потім ОСОБА_11 завдала ОСОБА_12 удар головою в обличчя, через що в останньої потекла з носа кров. Тоді він взяв ОСОБА_11 за волосся і витягнув у коридор. В цей час ОСОБА_8 зловив його за палець, на якому він носив кольцо і різко викрутив його. На ранок палець розпух, він звернувся до лікаря і лікар діагностував перелом пальця.

У колегії суддів відсутні підстави сумніватись у достовірності даних пояснень потерпілого, оскільки вони є послідовними, та відповідають іншим зібраним по справі доказам.

Твердження сторони захисту про те, що зміст пояснень потерпілого, що викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 23 липня 2020 року та в протоколі проведення слідчого експерименту від 22 липня 2020 року суперечить тому, що вказав потерпілий ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні (09.09.2021 р.), не є підставою для скасування судового рішення, оскільки суд сприймає показання безпосередньо та відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Пояснення потерпілого про обставини вчинення злочину узгоджуються з показаннями свідків, а наслідки у вигляді тілесних ушкоджень підтверджуються висновком експерта №122 від 24.06.2020 року.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтується на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.

Пояснення потерпілого узгоджуються з висновком експерта №122 від 24 червня 2020 року про отримання ним тілесних ушкоджень, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_14 виявлено тілесне ушкодження: закритий внутрішньо суглобний перелом середньої фаланги 4-го пальця лівої китиці зі зміщенням відламків. Згідно пункту 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оцінка порушення анатомічної цілісності органів і тканин та їх функції, виходить із звичайної їх тривалості, незалежно від тривалості лікування чи звернення за медичною допомогою, саме тому дане тілесне ушкодження відноситься до ушкоджень Середнього ступеня, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення. Зазначене тілесне ушкодження спричинено дією тупого твердого предмету і може відповідати терміну, вказаному слідчим в описовій частині Постанови. В морфологічних ознаках тілесного ушкодження не відображені індивідуальні особливості травмую чого предмету. Проте, враховуючи морфологічні характеристики перелому середньої фаланги 4-гопальця лівої китиці, а також відомі обставини кримінального провадження, зазначені слідчим в Постанові про призначення судово-медичної експертизи та відомості, отримані від потерпілого (вказані в «обставинах справи» Висновку експерта),с лід вважати про можливість спричинення зазначеного вище тілесного ушкодження внаслідок пере розгинання (можливо, з викручуванням) 4-го пальця лівої руки ОСОБА_14 пальцями іншої особи. Вирішення питання про спричинення тілесного ушкодження у ОСОБА_14 при інших обставинах (в результаті ударів кулаком руки, носком взуття падінні на площині тощо) є ситуаційними і потребують проведення слідчого експерименту з відтворенням обставин і місця пригоди за участю лікаря судово-медичного експерта.

Матеріали провадження не містять будь-яких даних, які б підтверджували факт отримання тілесних ушкоджень потерпілим при інших обставинах.

Підстав для критичної оцінки показань потерпілого колегія суддів не знаходить.

Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Диспозиція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за тілесне ушкодження. Склад цього кримінального правопорушення характеризується з суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом.

Ступень тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_21 визначений висновком експерта №122 від 24 червня 2020 року, відповідно якого у потерпілого виявлене тілесне ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку саме ці докази, що містяться в матеріалах провадження, на підставі яких ним були встановлені фактичні обставини справи та які знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив зібрані докази в сукупності, дав їм належну правову оцінну та дійшов до обґрунтованого висновку про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_21 .

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України було належним чином враховано обставини, зазначені прокурором.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочинам, дані про особу ОСОБА_8 , який має на утриманні малолітню дитину, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та стан його здоров`я.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного нею злочину.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому остаточне покарання - на підставі ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг сторони захисту та прокурора не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5