В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 285/4777/23

Провадження № 1-кп/0285/254/24

04 квітня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………........ ОСОБА_1 ,

секретаря…………..............… . ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора…………………….... ОСОБА_3 ,

потерпілої ................................... ОСОБА_4 ,

представника потерпілої............ ОСОБА_5 ,

обвинуваченого .......................... ОСОБА_6 ,

його захисника............................ ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

кримінальне провадження, внесене 29.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488,

по обвинуваченню: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця с Сташки Овруцького району Житомирської області,

освіта середня, розлученого, на утриманні має одну неповнолітню дитину,

який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

військовослужбовця ЗСУ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту при наступних обставинах.

Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 28.02.2022 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду водія 3 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу автомобільної роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України.

Так, 28.04.2023 о 15:16 год військовослужбовець ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем Alfa Romeo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по вул. Житомирська м Звягель Житомирської області, в напрямку вул Гетьмана Сагайдачного цього ж міста, зі швидкістю 33,6…50,4 км/год, при цьому діючи необережно, з кримінальною протиправною недбалістю, будучи не уважним на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та здійснив на неї виїзд, де допустив зіткнення з автомобілем Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Водій останнього ОСОБА_4 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді перелому лобної кістки, струсу головного мозку.

Таким чином, порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.1.10. «Дорожні умови» «Дорожня обстановка», п.п.11.3, 12.1, 14.2в), 14.6в) Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив зіткнення з автомобілем ОСОБА_8 за обставин, викладених в обвинувальному акті, згоден з кваліфікацією своїх дій, у вчиненому щиро кається. Цивільний позов визнає частково, згоден відшкодувати потерпілій завдану їй моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що на момент зіткнення транспортних засобів знаходилась всередині салону свого автомобіля Opel Zafira, який був припаркований на узбіччі, цивільний позов в частині до обвинуваченого підтримала, в частині до страхової компанії її представник просив залишити без розгляду.

При призначенні покарання потерпіла сторона просила суворо не карати обвинуваченого.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження письмових доказів. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність ОСОБА_6 та його необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити покарання обвинуваченому у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Потерпіла, її представник та захисник обвинуваченого просили не позбавляти волі ОСОБА_6 , а також права керувати транспортними засобами і застосувати до нього ст.75 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують його покарання, не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого; його характер;

дані про особу винного, який раніше не судимий і ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності; вину у скоєному визнав, щиро розкаявся у вчиненому; на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває; має неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом із ним; по місцю проживання скарги на нього відсутні, за місцем служби характеризується позитивно; є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі Збройних Сил України, зокрема і у зоні активних бойових дій;

положення ст.ст.50, 65 КК України.

Також варта уваги позиція потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання.

Конституційний Суд України неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання, зокрема, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Суд зазначає, що ОСОБА_6 є особою несудимою; отримав статус учасника бойових дій, виконуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; в судовому засіданні відверто, а не уявно визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу цього та запевнив про намір відшкодувати моральну шкоду за наявності визначення судом конкретної суми.

Резюмуючи викладене, суд не погоджується з думкою прокурора щодо виду та строку покарання, вважає слушними доводи потерпілої сторони і захисту та призначає обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України в умовах звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням на півтора роки, оскільки ОСОБА_6 не є небезпечною особою, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладатимуться відповідні обов`язки кримінально-виправного характеру.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативної вказівки щодо обов`язковості позбавлення права керувати транспортними засобами. ОСОБА_6 є військовослужбовцем та обіймає посаду водія, у зв`язку з чим позбавлення його права керувати транспортними засобами може утруднити виконання службових обов`язків. Встановлені у цій справі обставини справи свідчать про те, що виховних та попереджувальних цілей можливо досягти без застосування до обвинуваченого такого додаткового виду покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову, то в частині позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» його слід залишити без розгляду, у зв`язку з подачею її представником відповідної заяви.

Позовні ж вимоги до обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

У положенні ч.1 ст.128 КПК України йдеться про можливість пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі за наявності її вини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним та не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Безумовно, потерпіла внаслідок злочинних дій обвинуваченого, які викликали у неї негативні емоції, понесла фізичні та душевні страждання, був значним чином порушений її звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились значні зусилля, що призвело до вимушених змін в її житті. Повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена.

Разом з тим, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди дещо завищені і, визначаючи її розмір, суд враховує: вимоги розумності, справедливості та виваженості; бере до уваги обставини справи, характер вчиненого злочину; глибину фізичних та душевних страждань потерпілої; ступінь вини обвинуваченого, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн, що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала потерпіла.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/2694/23 від 02.05.2023, необхідно скасувати.

Процесуальні витрати під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, які складають 12906 грн, слід стягнути з обвинуваченого відповідно до вимог ст.124 КПК України, а саме: за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/106-23/5922-ІТ від 12.05.2023 в сумі 1912 грн; за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/106-23/5919-ІТ від 15.05.2023 в сумі 1912 грн; за проведення транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/106-23/5924-ІТ від 26.05.2023 в сумі 3346 грн; за проведення фототехнічної експертизи №СЕ-19/106-23/6440-ФП від 29.06.2023 в сумі 1912 грн; за проведення комплексної експертизи механізму і обставин ДТП та фототехнічної експертизи №КСЕ-19/106-23/6437 від 05.07.2023 в сумі 3824 грн.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти його про зміну місця проживання, роботи, навчання,

не виїжджати за межі України без його погодження.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов ОСОБА_4 в частині до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без розгляду, в частині до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 100000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування в сумі 12906 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 02.05.2023 у справі №285/2694/23, на належний на праві власності ОСОБА_6 автомобіль Alfa Romeo, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ), та належний на праві власності ОСОБА_4 автомобіль Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_4 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ).

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль Alfa Romeo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_6 ; автомобіль Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_4 , повернути ОСОБА_4 ; два оптичні диски DVD-R Videx залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Новоград-Волинський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1