УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 755/11556/23

провадження № 51- 2087 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року,

встановив:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від

02 грудня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Не погодившись із вказаним вироком, адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року захиснику

ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_5 та повернуто апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що копію вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року засуджений отримав 21 серпня 2023 року, а відтак, строк його оскарження закінчувався 20 вересня 2023 року, до того ж зазначає, що його підзахисний є юридично необізнаною особою, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості отримати кваліфіковану правову допомогу, внаслідок чого не зміг подати касаційну скаргу у визначений законом строк. Поважною причиною пропущення строку на апеляційне оскарження вищевказаного вироку є також те, що участі у цьому кримінальному провадженні захисник не брав, а договір про надання правових послуг уклав із засудженим лише 19 вересня 2023 року, та, при цьому, з

20 вересня по 05 жовтня 2023 року захисник перебував на лікуванні, а тому не зміг раніше подати апеляційну скаргу. Причини пропуску строку на апеляційне оскарження вважає поважними, а тому, на його думку, апеляційний суд безпідставно відмовив у поновленні цього строку та повернув його апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі захисника та додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При цьому статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття його апеляційної скарги до розгляду є безпідставними, враховуючи наступне.

Апеляційна скарга на вирок, ухвалений судом першої інстанції, згідно з вимогами ч. 1 ст. 395 КПК, подається протягом тридцяти днів із дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в цей же строк із моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому, ч. 1 ст. 117 КПК встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з наявних матеріалів, вирок Дніпровського районного суду м. Києва було проголошено 14 серпня 2023 року, а з апеляційною скаргою захисник

ОСОБА_4 звернувся 06 жовтня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

З доданої копії ухвали суду апеляційної інстанції видно, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник мотивував, зокрема, тим, що засудженому не було відомо про зміст вироку стосовно нього, повний текст якого останній отримав 21 серпня 2023 року, угоду про правову допомогу укладено із захисником 19 вересня 2023 року, після чого останній перебував на лікуванні, а тому не міг своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у клопотанні захисника обставини об`єктивно не могли перешкодити ОСОБА_5 оскаржити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від

14 серпня 2023 року у межах встановленого процесуальним законом строку, а тому на підставі ст. 117, ч. 3 ст. 399 КПК відмовив у поновленні пропущеного строку та повернув апеляційну скаргу.

З таким рішенням апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду стосовно доводів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження апеляційний суд послався на те, що судове засідання 14 серпня 2023 року відбулось за участю ОСОБА_5 , який під вартою не тримався; на проголошення вироку суду в цей же день, будучи обізнаним про його дату і час, ОСОБА_5 не з`явився, проте, копію вироку місцевого суду, згідно з розпискою, засуджений отримав у день його проголошення. З урахуванням цього, суд апеляційної інстанції, виходячи з положень статті 395 КПК, дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення розпочався з моменту проголошення вироку.

Колегія суддів також вважає, що оскільки вирок місцевого суду був ухвалений за участю ОСОБА_5 , чого не заперечує й захисник у касаційній скарзі, то строк для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції обчислюється з дати його проголошення, а не з дати отримання копії судового рішення, яка, до того ж, співпадає з датою проголошення вироку.

З огляду на вказане, у засудженого було достатньо часу для визначення своєї правової позиції та подання апеляційної скарги у межах визначеного процесуальним законом строку.

Посилання захисника на юридичну необізнаність його підзахисного, на думку Суду, не є безумовною і поважною причиною поновлення строку на касаційне оскарження.

Доводи адвоката ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 уклав із ним договір про надання правової допомоги вже після постановлення рішення, зі спливом певного часу, а відтак це є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження - безпідставні, оскільки набуття захисником повноважень на участь у кримінальному провадженні не може бути визнано поважною причиною пропуску вказаного строку.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

З огляду на зазначене, обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, касаційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3