Справа № 953/3359/24
н/п 1-кс/953/2996/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання слідчого 1 відділення УСБУ в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000532,

у с т а н о в и в:

1. Процедура.

1.1. До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, яким слідчий просить накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000532.

2. Зміст поданого клопотання та його обґрунтування.

2.1. Вимоги клопотання слідчий обґрунтовує тим, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000532 від 22.04.2024 за підозрою: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи уродженцем та мешканцем м. Харкова, де він зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 , та усвідомлюючи, що він є громадянином України, але, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання часів радянського союзу в дусі комуністичних ідей та імперської ідеології, не маючи патріотичних проукраїнських переконань, вчинив ряд кримінальних правопорушень-злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку за наступних обставин:

24.02.2022 російською федерацією (далі «рф»), як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та «рф» 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

При цьому, ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним, що в Україні з 17.03.2014 діє особливий стан, не маючи патріотичних переконань, проігнорував ту обставину, що в умовах 2014 року Україна була змушена докладати необхідних зусиль щодо забезпечення своєї безпеки, а тому й вдалася до внутрішньодержавного заходу, що створило надалі відповідні умови для протистояння загрозам. У свою чергу введення особливого стану в державі було вимушеною мірою під якою слід розуміти надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу.

Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, був достовірно обізнаним про те, що протягом березня - квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та збройних сил «рф» представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих «рф», взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 у м. Донецьку створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі «днр»), а 27.04.2014 у м. Луганську терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі «лнр»), у складі яких були утворені незаконні збройні формування.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Луганської та Донецької областей.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, стали окупованими «рф» (під юрисдикцією окупаційної адміністрації «рф»), починаючи з 07.04.2014, згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Вже після повномасштабного вторгнення збройних сил «рф» в Україну 24.02.2022 було тимчасово окуповано частину території України, перелік яких затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

У той же час ОСОБА_4 , оцінивши обстановку, що склалася у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку держави-агресора, та з особистих інтересів, будучи особою схильною до протиправної діяльності, та, повідомленим 22.07.2022 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 01038 від 03.05.2022 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України), не змінивши свої антиукраїнські погляди, відчуваючи безкарність за раніше вчинений злочин, оскільки вирок Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2022 на той час ще не було проголошено і не вступив у законну силу, вирішив повторно вчинити аналогічний злочин, кваліфікуючою ознакою якого стала глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію «рф» проти України та представників підконтрольних «рф» самопроголошених органів.

З цією метою ОСОБА_4 у двадцятих числах вересня, але не пізніше 25.09.2022, прийняв рішення щодо втілення в життя виниклого злочинного умислу, направленого на поширення матеріалів, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, та представників підконтрольних «рф» самопроголошених органів.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 25.09.2022, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Харкова, діючи умисно, в умовах воєнного стану, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом «рф» агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» під назвою (російською мовою) «Кромешник», зареєстрованому на номер телефонного мобільного оператора НОМЕР_1 , розмістив о 14 год. 11 хв. текстовий матеріал російською мовою.

При цьому, ОСОБА_4 виокремив зображення портретів осіб, які відповідають його ідейним і політичним поглядам та, бажаючи довести злочин до кінця, не приховуючи свою лояльність та прихильність державі-агресору, проявляючи відкрито свою політичну асоціальність, нехтуючи нормами моралі, усвідомлюючи, що дана інформація може бути прочитана серед певного кола осіб, шляхом натиснення на клавіші «вподобати» та «поділитись», здійснив поширення текстового матеріалу на власній сторінці, у зв`язку з чим він став доступним для ознайомлення та читання іншим особам.

Так, він здійснив поширення наступних цитат та висловів (російською мовою), які визначають форму злочину, а саме:

«Вечная память героям Новороссии».

Дана інформація публічного характеру, який передбачає її розповсюдження, а також в ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились, щодо глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію «рф» проти України та представників підконтрольних їй самопроголошених органів.

Указане, потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились, з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Під глорифікацією у кримінально-правовому розумінні є уславлення чи героїзація осіб, які тим чи іншим чином брали участь у збройній агресії «рф» проти України з 2014 року по теперішній час, забезпечували діяльність окупаційної адміністрації, представляли державні органи і структури країни-агресора.

Вказані підсумки підтверджено згідно з висновком експерта № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Після цього, ОСОБА_4 , починаючи з 24.06.2023, не маючи наміру на припинення розгорнутої ним злочинної діяльності, спрямованої проти міжнародного правопорядку, що ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав та, бажаючи впродовж тривалого часу нав`язати невизначеному колу осіб певну думку щодо виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації (далі «рф») проти України, розпочатої у 2014 році, вирішив продовжити свою протиправну діяльність.

З цією метою ОСОБА_4 у двадцятих числах червня, але не пізніше 24.06.2023, прийняв рішення щодо втілення в життя виниклого злочинного умислу, направленого на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії «рф» проти України, розпочатої у 2014 році.

Так, реалізуючи свій повторний злочинний задум, він у період з 24.06.2023 по 30.01.2024, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці м. Харкова, будучи громадянином України, діючи умисно, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом «рф» агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» під назвою (російською мовою) «Кромешник», зареєстрованому на номер телефонного мобільного оператора НОМЕР_1 , послідовно розмістив 3 текстових матеріали російською мовою.

При цьому, ОСОБА_4 , переслідуючи принизливу мету прислужити і догодити державі-агресору та її представникам, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і бажав діяти саме таким чином.

З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_4 у своїх текстах в зазначений вище тривалий період часу використав наступні цитати та вислови (російською мовою), які визначають форми скоєного ним злочину:

- 24.06.2023 о 18 год. 05 хв.: «Россия готовится к глобальной наступательной операции на всей линии фронта, заявил военкор ОСОБА_5 .

По мнению Хайруллина, завершиться большое наступление должно освобождением Харькова».

Вживана лексема «освобождение», (укр. «звільнення») є ознакою виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України так названим звільненням (за ситуативним контекстом росія здійснює миротворчу місію звільняє українські території (м. Харків) від так званого нею фашизму, нацизму!).

- 29.06.2023 о 17 год. 58 хв.: «Очень надеемся, что наше командование найдет способ освободить Харьков бег его уничтожения».

Вживана лексема «освободить», (укр. «звільнити») експлікує виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України так названим звільненням (за ситуативним контекстом росія здійснює миротворчу місію звільняє українські території (м. Харків) від так званого нею фашизму, нацизму!).

- 30.01.2024 о 21 год. 39 хв.: «…то же самое и в начале СВО в Харькове, когда укрогниды загоняли технику в жилые микрорайоны а в домах устраивали огневые точки а по итогу еще и ограбили квартиры, жителей, которые уехали».

Евфемізм «СВО» на позначення так названої рашистами «спеціальної воєнної операції» на території України, використання якого у дискурсивно-змістовій площині досліджуваного повідомлення із зазначеною вище семантикою засвідчує наявність у них висловлювань з вираженою іллокуцією виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України так названим звільненням (за ситуативним контекстом «рф» здійснює збройну агресію («спецоперацію») з метою звільнення («денацифікації», «демілітаризації») України).

Установлена інформація виражена у формі фактичних тверджень і оцінних суджень та має публічний характер.

Дана інформація публічного характеру, яка передбачає її поширення, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок у осіб, які з нею ознайомились, щодо виправдовування та визнання правомірною збройної агресії «рф» проти України, розпочатої у 2014 році.

Указане, потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились, з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Вказані підсумки підтверджено згідно з висновком експерта № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 року Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Враховуючи викладене, 23.04.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Крім того, 23.04.2024 ОСОБА_4 добровільно передав для огляду слідчому наступний предмет, а саме: мобільний телефон марки «HOTWAV», моделі «Cyber 9 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , із сім картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_4 .

23.04.2024, постановою слідчого вищезазначений предмет визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

3. Позиції учасників у судовому засіданні.

3.1. У судове засідання прокурор, належним чином у передбаченому ст. 135 КПК порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Отже, слідчий суддя, приймаючі рішення про розгляд справи за відсутності заявника, приймає до уваги положення частини 6 статті 9 КПК, згідно з якою, у разі якщо норми положення КПК не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК до таких засад, зокрема, відносяться доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, а доступ до правосуддя іншим шляхом, окрім ухвалення відповідних судових рішень неможливий.

Таким чином, з метою недопущення обмеження доступу до правосуддя, на думку слідчого судді, клопотання можливо розглянути по суті і у відсутності сторони кримінального провадження, яка подала клопотання.

3.2. У судове засідання володілець майна, належним чином у передбаченому ст. 135, ч. 1 ст. 172 КПК порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, будь-яких клопотань суду не надав.

Зважаючи на викладене, а також виходячи зі встановлених ч. 1 ст. 172 КПК строків та засад їх розумності, передбачених ст. 28 КПК, слідчим суддею визнано можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності володільця майна на підставі наданих сторонами матеріалів.

При цьому, слідчий суддя керується положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК, згідно яких, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

3.3. Через неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК.

4. Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

4.1. В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, загальні вимоги щодо порядку застосування яких, визначені статтями 131 та 132 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: (1) збереження речових доказів; (2) спеціальної конфіскації; (3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; (4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); (4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК).

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна (ч. 3 ст. 173 КПК).

5. Мотиви та оцінка слідчого судді.

5.1. Матеріали кримінального провадження свідчать, що вилучене під час огляду майно має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

5.2. З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого 1 відділення УСБУ в Харківській області ОСОБА_3 , - задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке видане останнім згідно з заяви від 23.04.2024, а саме:

-мобільний телефон марки «HOTWAV», моделі «Cyber 9 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , із сім картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_4 .

Місцем зберігання арештованого майна визначити слідчий відділ Управління СБ України в Харківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1