Справа № 372/961/24
Провадження 1-кс-449/24
ухвала

Іменем України

09 квітня 2024 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання начальника відділення слідчого відділу Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

Начальник відділення слідчого відділу Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області звернувся до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00284, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 155 КК України, яке обґрунтовує тим, що до Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_3 , про те, що пастир релігійної громади християн віри Євагельскої церкви - ОСОБА_4 , вступає у статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_5 , за які остання отримує грошову винагороду.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що приблизно з червня 2022 року ОСОБА_4 вступає в статеві зносини з ОСОБА_5 , за які надає грошову винагороду, яку систематично перераховує на банківську картку Юніор АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка перебуває в користуванні останньої. Разом з тим, ОСОБА_4 , в якості винагороди за статеві акти з ОСОБА_5 , купляє останній алкогольні напої, пристрої для куріння, продукти харчування.

ОСОБА_4 систематично приїздить до ОСОБА_5 , зустрічаючись таємно від батьків ОСОБА_5 та ступає з останньою дії сексуального характеру, пов`язаного зокрема з оральним проникненням.

02.02.2024 в якості свідка було допитано матір неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , з приводу відомих їй обставин вчинення дій сексуального характеру відносно її неповнолітньої доньки пастирем ОСОБА_4 , а саме те, що у червні місяці 2022 року їй стало відомо, що перебуваючи в автомобілі «Opel Combo» білого кольору з д.н.з. НОМЕР_2 вступив в оральний статевий акт з неповнолітньою ОСОБА_5 .

В подальшому ОСОБА_5 зізналася своїй матері ОСОБА_6 , що в них дійсно був оральний статевий акт. Після цього ОСОБА_5 попросила у своєї матері ОСОБА_3 мобільний телефон, щоб зайти до мобільного додатку «Інстаграм», але ОСОБА_5 з нього не вийшла та ОСОБА_3 побачила листування з тим самим ОСОБА_4 інтимного характеру, з яких вона зробила скріншоти. Після цього листування ОСОБА_3 розпочала розмову з неповнолітньою ОСОБА_5 , на що остання повідомила, що дійсно зустрічається з ОСОБА_4 , та має інтині стосунки з останнім.

Через деякий час ОСОБА_4 почав приїздити до місця проживання останній та зустрічався з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , нібито привозячи гуманітарну допомогу. Під час кожного приїзду, він забирав ОСОБА_5 , нібито для того аби придбати їй одяг, в якості гуманітарної допомоги та їхав донькою у невідомому напрямку.

Крім цього ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_5 проживає окремо, та ОСОБА_3 зробила банківську картку «Джуніор» в АТ ТБ «Приват Банк» № НОМЕР_3 , щоб перераховувати їй кошти. Оскільки карта « ОСОБА_7 », то ОСОБА_3 зі свого мобільного додатку «Приват 24», може переглядати надходження та витрати ОСОБА_5 . переглянувши надходження ОСОБА_3 побачила, що ОСОБА_4 протягом певного часу систематично перераховує грошові кошти ОСОБА_5 .

Також свідок ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_5 користується мобільним телефоном з абонентським номером НОМЕР_4 , а ОСОБА_4 користується мобільним телефоном абонентського номеру НОМЕР_5 .

Крім цього в ході досудового розслідування було допитано першого заступника старшого пресвітера Київського обласного об`єднання української церкви християн віри ОСОБА_8 та пастора ОСОБА_9 , які повідомили, що їм дійсно відомо про статеві зносини між неповнолітньою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , так як їм розповіла ОСОБА_3 , після чого було вирішено питання про визнання ОСОБА_4 , винним в порушенні пасторської етики та аморальної поведінці, у зв`язку з чим останнього було відлучено від церкви та знято сан пастра, однак останній продовжує знаходитися в церквах у м. Кагарлик та Ржищів.

В порядку ст. 40 КПП України було надано доручення оперативному підрозділу на встановлення особи ОСОБА_4 , який вчиняє статеві зносини з особою яка не досягла шістнадцяти річного віку, тобто з ОСОБА_5 .

Відповідно до рапорту було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується абонентським номером НОМЕР_5 та НОМЕР_6 з мобільним

ІМЕІ : НОМЕР_7 .

Крім цього встановлено, що останній пересувається на транспортному засобі «Opel Combo» білого кольору з д.н.з НОМЕР_2 з номером кузова ТЗ НОМЕР_8 .

Таким чином, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , може бути причетний до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 155 К України.

03.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області проведено обшук та вилучено транспортний засіб - легковий автомобіль «Opel Combo» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , та ключі від вказаного транспортного засобу.

03.04.2024 вищевказаний транспортний засіб- легковий автомобіль «Opel Combo» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 був визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню.

Виходячи з того, що вказаний транспортний засіб є об`єктом вчинення вказаного злочину, та в ньому можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим виникає необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене вищевказане майно, а тому слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Начальник відділення слідчого відділу Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, просив розглядати клопотання без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо запис та відео запис за допомогою технічних засобів.

Представник власники майна в судове засідання не з`явилася, просила розглядати клопотання без її участі щодо задоволення клопотання заперечила.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000284 відомості про яке 02 лютого 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 155 КК України.

03.04.2024 винесено постанову про визнання речовими доказами легковий автомобіль «Opel Combo» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна, а також з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Слідчий в клопотанні зазначив, що метою арешту вищезазначеного майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна, яке було визнано речовим доказом 03.04.2024 року, проте відповідних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту не надавав. Крім того, слідчим та прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно.

Згідно п. 5 ч. 1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин у слідчого судді відсутні законні підстави для задоволенню клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.171,172,173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені клопотання начальника відділення слідчого відділу Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт тимчасово вилученого майна, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1