УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Київ

справа № 456/2711/18

провадження № 51 - 3092 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року,

встановив:

За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 353 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Керуючись ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком і покарання, призначеного відповідно до вироку Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року, з врахуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання відповідно до вироку Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 року та за сукупністю вироків, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 завданої матеріальної шкоди в сумі 23 832 грн, моральної шкоди в сумі 5 000 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди в сумі 31 120 грн, моральної шкоди в сумі 5 000 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 завданої матеріальної шкоди в сумі 80 049 грн, моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди в сумі 25000 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн.

За вироком суду, ОСОБА_5 18.10.2017, приблизно о 17:42 год, перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, використовуючи попередньо підготовлений мобільний телефон з номером НОМЕР_1 зателефонував на випадково вибраний номер стаціонарного телефону за номером НОМЕР_2 ПАТ «Укртелеком». На цей телефонний дзвінок йому відповіла раніше незнайома ОСОБА_6 . В телефонній розмові ОСОБА_10 представився потерпілій працівником національної поліції, тим самим самовільно присвоївши собі владні повноваження, використавши це в подальшому для заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_11 , а саме грошовими коштами в розмірі 900 доларів США, що згідно з курсом НБУ, станом на 18.10.2017 року становить 23 832 гривень. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_5 18.10.2017, в період з 17:42 год по 18:50 год, перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, в телефонній розмові з ОСОБА_6 повідомив неправдиву історію про те, що син її подруги потрапив в ДТП та для вирішення питання потерпілому у вказаній ДТП необхідно передати наявні у неї грошові кошти. Будучи введеною діями ОСОБА_5 в оману, ОСОБА_6 погодилася передати грошові кошти, які перебували у потерпілої. Після цього, потерпіла ОСОБА_6 18.10.2017 року, приблизно о 18:50 год прийшла за попередньо домовленістю з ОСОБА_5 за адресою, а саме: на АДРЕСА_1 до залізничного переїзду, де передала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 900 доларів США, що згідно з курсом НБУ, станом на 18.10.2017 року становить 23 832 грн, таким чином обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_6 шкоду у зазначеному розмірі.

Крім цього, 20.10.2017 року, приблизно о 12:36 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, використовуючи попередньо підготовлений мобільний телефон з номером НОМЕР_3 зателефонував на випадково вибраний номер стаціонарного телефону за номером НОМЕР_4 ПАТ «Укртелеком». На цей номер йому відповіла раніше незнайома ОСОБА_12 . В телефонній розмові ОСОБА_5 представився потерпілій працівником національної поліції, тим самим самовільно присвоївши собі владні повноваження, використав це в подальшому для заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_12 а саме грошовими коштами в розмірі 1500 доларів США, що згідно з курсом НБУ, станом на 20.10.2017 року становить 39 750 грн. В подальшому 20.10.2017 року, в період з 16:15 год до 16:30 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, в телефонній розмові з ОСОБА_12 повідомив неправдиву історію про те, що її родич потрапив в ДТП та для вирішення питання потерпілому у вказаній ДТП необхідно передати наявні у неї грошові кошти. Будучи введеною діями ОСОБА_5 в оману, ОСОБА_12 погодилася передати наявні у неї грошові кошти. Після цього ОСОБА_5 20.10.2017 року, приблизно о 16:30 год прийшов за попередньо домовленою в телефонній розмові з потерпілою за адресою, а саме: до місця проживання ОСОБА_12 , що розташоване в АДРЕСА_2 , де ОСОБА_12 передала ОСОБА_5 наявні в неї грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 20.10.2017 року становить 39 750 грн. Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_12 шкоду у зазначеному вище розмірі.

Крім цього, 24.10.2017 року, приблизно о 19:56 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, використовуючи попередньо підготовлений мобільний телефон з номером НОМЕР_5 , зателефонував на випадково вибраний номер стаціонарного телефону за номером НОМЕР_6 ПАТ «Укртелеком». На цей дзвінок йому відповіла раніше незнайома ОСОБА_7 . В телефонній розмові ОСОБА_5 представився потерпілій працівником національної поліції, тим самим самовільно присвоївши собі владні повноваження, використав це в подальшому для заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_7 , а саме грошовими коштами в розмірі 1000 Євро, що згідно з курсом НБУ станом на 24.10.2017 року становить 31 120 грн. В подальшому 24.10.2017 року, в період з 21:00 год по 21:15 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, в телефонній розмові з ОСОБА_7 повідомив неправдиву історію про те, що її онук потрапив в ДТП та для вирішення питання потерпілому у вказаній ДТП необхідно передати наявні у неї грошові кошти. Будучи введеною діями ОСОБА_5 в оману ОСОБА_7 погодилася передати наявні у неї грошові кошти. Після цього, потерпіла ОСОБА_7 24.10.2017 року, приблизно о 21:15 год, перебуваючи на сходовій клітці під`їзду свого будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , передала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1000 Євро, що згідно з курсом НБУ, станом на 24.10.2017 року становить 31 120 грн. Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_7 шкоду у вищевказаному розмірі.

Крім цього, 27.10.2017 року, приблизно о 13:25 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, використовуючи попередньо підготовлений мобільний телефон з номером НОМЕР_7 , зателефонував на випадково вибраний номер стаціонарного телефону за номером НОМЕР_8 ПАТ «Укртелеком». На цей дзвінок йому відповів раніше незнайомий ОСОБА_8 . В телефонній розмові ОСОБА_5 представився потерпілому працівником національної поліції, тим самим самовільно присвоївши собі владні повноваження, використав це в подальшому для заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_8 , а саме грошовими коштами в розмірі 3000 доларів США, що згідно з курсом НБУ, станом на 27.10.2017 року становить 80 049 грн. В подальшому, 27.10.2017 року, в період з 14:30 год по 15:00 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, в телефонній розмові з ОСОБА_13 повідомив неправдиву історію про те, що його син потрапив в ДТП та для вирішення питання потерпілому у вказаній ДТП необхідно передати наявні у нього грошові кошти. Будучи введеним діями ОСОБА_5 в оману, ОСОБА_8 погодився передати грошові кошти, які перебували у нього. Після цього потерпілий ОСОБА_13 27.10.2017 року приблизно о 15: 00 год, перебуваючи за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , передав ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 27.10.2017 року становить 80 049 грн. Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_13 шкоду зазначеному вище розмірі

Крім цього, 07.11.2017 року приблизно о 14:23 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, використовуючи попередньо підготовлений мобільний телефон за номером НОМЕР_9 , зателефонував на випадково вибраний номер стаціонарного телефону за номером НОМЕР_10 ПАТ «Укртелеком». На цей дзвінок йому відповіла раніше незнайома ОСОБА_14 . В телефонній розмові ОСОБА_5 представився потерпілій працівником національної поліції, тим самим самовільно присвоївши собі владні повноваження, використав це в подальшому для заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_14 а саме грошовими коштами в розмірі 5 000 грн. В подальшому 07.11.2017 року в період з 15:00 год по 15:30 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, в телефонній розмові з ОСОБА_14 повідомив неправдиву історію про те, що її син потрапив в ДТП та для вирішення питання потерпілому у вказаній ДТП необхідно передати наявні у неї грошові кошти. Будучи введеною діями ОСОБА_5 в оману, ОСОБА_14 погодилася передати грошові кошти, які перебували у неї. Після цього, потерпіла ОСОБА_15 07.11.2017, приблизно о 15:30 год, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_5 , передала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 5 000 грн. Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_14 шкоду розмірі 5 000 грн.

Крім цього, 13.11.2017 року приблизно о 15:00 год обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, використовуючи попередньо підготовлений мобільний телефон за номером НОМЕР_11 , зателефонував на випадково вибраний номер стаціонарного телефону за номером НОМЕР_12 ПАТ «Укртелеком». На цей дзвінок йому відповіла раніше незнайома ОСОБА_16 . В телефонній розмові ОСОБА_5 представився потерпілій працівником національної поліції, тим самим самовільно присвоївши собі владні повноваження, використав це в подальшому для заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_16 а саме грошовими коштами в сумі 25 000 грн. В подальшому, 13.11.2017 року в період з 15:00 год по 15:20 год, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в м. Стрий, Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, в телефонній розмові з ОСОБА_16 повідомив неправдиву історію про те, що її син потрапив в ДТП та для вирішення питання потерпілому у вказаній ДТП необхідно передати наявні у неї грошові кошти. Будучи введеною діями ОСОБА_5 в оману, потерпіла ОСОБА_16 погодилася передати грошові кошти, які перебували у неї. Після цього, потерпіла ОСОБА_16 13.11.2017 року приблизно о 15:20 год перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_6 , передала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 25 000 грн. Тобто обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_16 шкоду розмірі 25 000 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК - заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно та самовільне присвоєння владних повноважень.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року скасовано вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 353 КК.

Звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 353 КК на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Також вирок місцевого суду змінено, виключено з резолютивної частини вироку покликання на ч. 1 т. 70 КК.

Визнано вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК, ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання згідно з вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2010 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів щодо ОСОБА_5 скасувати та звільнити засудженого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , передбачений ч. 2 ст. 190 КК, є нетяжким злочином та був учинений у період з 25 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року, тобто станом на 22 грудня 2022 року пройшло понад 5 років з моменту вчинення злочину, а тому обвинувачений був вправі клопотати про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК. 22 грудня 2022 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0001899 від 25 жовтня 2017 року, однак суд вказане клопотання не розглянув, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Крім того, вказує, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 370, 419 КПК, ухвалу належним чином не мотивував.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації дій засудженого за вказаними статтями у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду м. Львова від 27 березня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК, а саме у заволодінні чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою вчиненого повторно та самовільне присвоєння владних повноважень. Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_5 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК. Однак суд першої інстанції, не встановивши підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та не знайшов підстав для задоволення клопотання засудженого.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, яка аналогічна за змістом касаційній скарзі, де просила скасувати судове рішення та звільнити від кримінальної відповідальності засудженого за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК, а кримінальне провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК закрити.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 стосовно застосування до обвинуваченого ст. 49 КК та звільнення засудженого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК у зв`язку із закінченням строків давності, зазначив наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК, які вчинені у період з 18 жовтня до 13 листопада 2017 року.

На час вчинення ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень положення статей 12 та 49 КК діяли в редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI.

01 липня 2020 року в Україні набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.

Відповідно до ст. 12 КК (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу, злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років (ч. 4 ст. 12 КК).

Вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 353 КК, відповідно до ст. 12 КК (в ред. Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) віднесено до кримінальних проступків, а ч. 2 ст. 190 КК - до нетяжких злочинів.

Частиною 1 ст. 49 КК (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, зокрема, такі строки: 3 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років; 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини.

При цьому згідно з частиною 3 цієї статті перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_5 вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року засуджений за вчинене ним 01 жовтня 2019 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК, а відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 КК, перебіг строків давності перервався.

Обчислення строків давності у цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину, а тому строки давності за ч. 1 ст. 353 КК сплили 1 жовтня 2022 року, а за ч. 2 ст. 190 КК строки давності сплинуть лише 1 жовтня 2024 року.

З огляду на зазначене, ухвалою апеляційного суду частково задоволено апеляційні скарги сторони захисту, вирок місцевого суду скасовано в частині засудження за ч. 1 ст. 353 КК та звільнено засудженого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 353 КК на підставі ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито.

Згідно з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду в частині того що на момент розгляду справи в апеляційному суді за ч. 2 ст. 190 КК строки давності не сплинули. Ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався при постановленні рішення.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі захисника, отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3