Справа № 202/2851/24
Провадження № 1-кс/202/1643/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, яке подане у кримінальному провадженні № 0000195 від 23.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернулася з клопотанням, в якому просить накласти арешт на напівпричіп «Schmitz SPR27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно технічного талону транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 14.04.2022 відділенням ВІБДР Рівненського ЗВ ВСП, належить військовій частині НОМЕР_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що 23.02.2024 року приблизно о 19 год. 10 хв. по вулиці Дніпровській у місті Павлограді Дніпропетровської області напроти будинку № 415 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 , який допустив зіткнення з задньою частиною напівпричепа «Schmitz SPR27» р/н НОМЕР_1 у складі автопотяга з тягачем «Renault Magnum» реєстраційний номер під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля транспортного засобу «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 загинув на місці пригоди.

Під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 23.02.2024 був вилучений напівпричіп «Schmitz SPR27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно з технічним талоном транспортного засобу НОМЕР_2 належить військовій частині НОМЕР_3 .

Вилучений напівпричіп передано на відповідальне зберігання водію взводу МТЗ військової частини НОМЕР_3 Збройних сил України ОСОБА_3 .

24.02.2024 року вказаний транспортний засіб був визнаний речовим доказом.

Прокурор зазначає, що з метою запобігання приховуванню, пошкодженню, псуванню, перетворенню, передачі, відчуженню, знищенню транспортного засобу, який є речовим доказом, та наявних на ньому слідів правопорушення, проведення судових експертиз, виникла потреба в накладенні на нього арешту відповідно до ст. 170 КПК України.

В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_3 просив не позбавляти права користування транспортним засобом.

Прокурор в судове засідання не з`явився, в матеріалах клопотання наявна заява прокурора ОСОБА_4 про розгляд клопотання без її участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що 23.02.2024 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, за № 0000195.

Як вбачається з матеріалів клопотання, під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди був вилучений напівпричіп «Schmitz SPR27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому згідно зі статтею 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин і наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучений напівпричіп є доказом такого злочину, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень.

Також слідчий суддя вважає, що відчуження цього транспортного засобу може негативно вплинути на досудове розслідування, оскільки на цей час не проведені всі необхідні слідчі та процесуальні дії.

Тому з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання відчуженню напівпричепу «Schmitz SPR27» реєстраційний номер НОМЕР_1 на нього необхідно накласти арешт шляхом заборони відчуження.

Водночас слідчий суддя вважає, що заборона розпорядження транспортним засобом є невиправданою, оскільки він використовується військовою частиною та потрібний для потреб Збройних Сил України.

Враховуючи наведене, клопотання прокурора необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на напівпричіп «Schmitz SPR27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданим відділенням ВІБДР Рівненського ЗВ ВСП, належить та знаходиться у користуванні військової частини НОМЕР_3 , шляхом заборони його відчуження.

Транспортний засіб напівпричіп «Schmitz SPR27» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику або законному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_7