ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/380/24 Номер провадження 11-сс/814/182/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 12 лютого 2024 року (провадження №1-кс/552/347/24),

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2024 року за №0000002, задоволено клопотання детектива Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 07 лютого 2024 року за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 :

18 ящиків із листям рослин, схожих на табак;

3 пакунки із сигаретами без марок акцизного податку по 34 шт. у кожній;

ваги;

пристрій для подріблення листя;

10 ящиків із листям рослин, схожих на табак;

3 пакети жовтого кольору з листям рослин, схожих на табак;

2 ящики з листям рослин, схожих на табак;

стіл із двигуном, на якому мається позначення «Еликор 1», кормоподрібнювач № НОМЕР_1 ;

6 мішків із листям рослин, схожих на табак;

2 пакети жовтого кольору з листям рослин, схожих на табак.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що наведене вище майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України та ненакладення на нього арешту може привести до його знищення, втрати, настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування, а застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, інших наслідків, що суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 12 лютого 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання детектива про арешт зазначеного вище майна. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: в матеріалах провадження відсутні докази, які би свідчили про вчинення ОСОБА_8 або іншими особами незаконних дій із виробництва тютюнової продукції, що свідчить про необґрунтованість і передчасність висновку органу досудового розслідування з приводу існування факту вчинення кримінального правопорушення; детективом не доведено підстави й мети арешту, відповідність вилученого майна критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення згаданого вище майна; потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника як арешт майна; обшук по АДРЕСА_1 , було проведено неуповноваженими особами, відомості про яких відсутні в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук, яким дане кримінальне провадження непідслідне й доручення на проведення цієї слідчої дії не надавалось, зокрема, оперативними співробітниками, в ході обшуку допущено порушення вимог закону щодо порядку його здійснення, права власника домоволодіння - ОСОБА_10 на захист, а тому зібрані за результатами даної слідчої дії докази є неналежними й недопустимими.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, дані з матеріалів кримінального провадження, надані прокурором у засіданні апеляційної інстанції на спростування доводів апелянта, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами ж процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 2 ст.199 КК України передбачено відповідальність за виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання, ввезення в Україну з метою використання при продажу товарів, збуту, а також збут незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, голографічних захисних елементів, підробленої національної валюти України у виді банкнот чи металевої монети, іноземної валюти, державних цінних паперів, що існують у паперовій формі чи білетів державної лотереї, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи у великому розмірі.

За ч.1 ст.204 КК України відповідальність визначено за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів.

Вжитим у диспозиції ст.204 КК України незаконним виготовленням підакцизних товарів, зокрема, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, вважаються товари, виготовлені: особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, чи суб`єктом господарської діяльності без одержання ліцензії, якщо їх виготовлення підлягає ліцензуванню, або суб`єктом господарської діяльності, який має ліцензію на їх виготовлення, але частину (чи повністю) виготовлених товарів не відображає у звітності, тобто не сплачує акцизний збір, сплата якого є обов`язковою.

Предметом кримінальних правопорушень, передбачених ст.204 КК України, можуть бути і фальсифіковані тютюнові вироби.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають, в тому числі такі види господарської діяльності як виробництво і торгівля спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ТУ БЕБ у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2024 року за №0000002, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.204, ч.2 ст.199 КК України, за фактом здійснення групою осіб протягом 2023-2024 років на територіях Полтавської, Харківської, Дніпропетровської, Сумської, Луганської та Донецької областей незаконного збуту та придбання незаконно виготовлених тютюнових виробів, зберігання, транспортування з метою подальшого збуту, незаконного зберігання та збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів із використанням незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку (а.п.6).

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_8 здійснює переробку тютюнової продукції за адресою: АДРЕСА_1 та реалізовує згадану продукцію в об`єкті торгівлі павільйоні (кіоску) АДРЕСА_2 на території ТОВ «Кременчуцький центральний ринок».

Так, згідно з протоколом допиту від 29 січня 2024 року свідок ОСОБА_11 підтвердив те, що в торгівельному павільйоні (кіоску) АДРЕСА_2 на території ТОВ «Кременчуцький центральний ринок» на постійній основі здійснюється продаж фальсифікованої тютюнової продукції без марок акцизного податку, тютюн у вказаний вище кіоск доставляє ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 (продавець кіоску № НОМЕР_2 , який знаходиться поруч із кіоском №228), свідок ОСОБА_13 (покупець) підтвердили показання свідка ОСОБА_11 щодо систематичного продажу в торгівельному кіоску АДРЕСА_2 на території ТОВ «Кременчуцький центральний ринок» тютюнової продукції, що підтверджується протоколами допитів від 19 та 20 лютого 2023 року.

Обставини здійснення у вказаному вище кіоску №228 торгівлі тютюновою продукцією також зафіксовано у даних книги обліку доходів, вилученої в названому кіоску, та додатку у вигляді фотознімку кіоску №228 із названою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по вул. Старшого лейтенанта Кагала (Першотравневій), 43 у м. Кременчук Полтавської обл.

07 лютого 2024 року детективом проведено санкціонований обшук домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: 18 ящиків із листям рослин, схожих на табак; 3 пакунки із сигаретами без марок акцизного податку по 34 шт. у кожній; ваги; пристрій для подріблення листя; 10 ящиків з листям рослин, схожих на табак; 3 пакети жовтого кольору з листям рослин, схожих на табак; 2 ящики з листям рослин, схожих на табак; стіл із двигуном, на якому мається позначення «Еликор 1», кормоподрібнювач № НОМЕР_1 ; 6 мішків із листям рослин, схожих на табак; 2 пакети жовтого кольору з листям рослин, схожих на табак, що підтверджується протоколом обшуку від 07 лютого 2024 року, зміст відображених даних у якому засвідчено підписами двох понятих без будь-яких зауважень і доповнень. При цьому, в ході обшуку брали участь як ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , так і двоє представників адвокати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.п.13-16).

Водночас дозвільних документів на виготовлення й реалізацію тютюнової продукції, яка була би виготовлена відповідно до вимог закону, матеріали провадження не містять, а також не надано особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та її представником у суді апеляційної інстанції.

07 лютого 2024 року детективом визнано речовими доказами зазначене вище вилучене майно, про що прийнято постанову (а.п.17-18).

Усупереч твердженням ОСОБА_8 , порушень вимог КПК України, які би на даній стадії провадження свідчили про помилковість чи незаконність визнання вилученого майна речовими доказами, ініціювання питання про його арешт, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Доводи ж апелянта з приводу незаконності обшуку з посиланням на його проведення оперативними працівниками спростовуються матеріалами провадження.

Так, за ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2024 року було надано дозвіл детективам групи детективів та прокурорам групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, до якої входить і прокурор ОСОБА_17 , на проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 (а.п.11-12).

Як убачається з протоколу обшуку від 07 лютого 2024 року, цю слідчу дію проведено прокурором ОСОБА_17 за участю інших учасників обшуку (а.п.15-16).

Тобто обшук було здійснено уповноваженою на те особою, а саме прокурором, а присутність під час обшуку оперативних працівників, про що стверджує апелянт, не є підставою для визнання проведення слідчої дії незаконною.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року (справа №539/1151/20), 05 лютого 2020 року (справа №149/833/15-к).

Натомість, посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду у справах №№663/820/15-к, 466/896/17 є безпідставним, оскільки наведені в них висновки ґрунтуються на обставинах справи, які є відмінними та нерелевантними до тих, що встановлені у цьому кримінальному провадженні, а саме у провадженнях, які переглядались касаційним судом ухвалу про обшук було виконано не слідчим, а оперативним підрозділом (за дорученням без участі) слідчого.

За змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт вилученого майна. Вивчивши клопотання детектива та дослідивши додані до нього матеріали, встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту на вилучені в ході обшуку матеріальні об`єкти, виходив з того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що вилучені 07 лютого 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 ящиків із листям рослин, схожих на табак; 3 пакунки із сигаретами без марок акцизного податку по 34 шт. у кожній; ваги; пристрій для подріблення листя; 10 ящиків з листям рослин, схожих на табак; 3 пакети жовтого кольору з листям рослин, схожих на табак; 2 ящики з листям рослин, схожих на табак; стіл із двигуном, на якому мається позначення «Еликор 1», кормоподрібнювач № НОМЕР_1 ; 6 мішків із листям рослин, схожих на табак; 2 пакети жовтого кольору з листям рослин, схожих на табак, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на даній стадії кримінального провадження визнані речовими доказами, оскільки зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі як засоби, знаряддя, предмет кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в ході вирішення про арешт майна слід ураховувати стадію кримінального провадження. На стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134, 271, 276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Цей стандарт стороною обвинувачення було дотримано при ініціюванні застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а тому доводи апелянта в цій частині щодо оцінки доказів із точки зору їх допустимості та належності крізь призму аналізу окремих аспектів проведення обшуку є необгрунтованими й із цих підстав.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Ураховуючи викладене вище, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків приховування, знищення, відчуження названих вище матеріальних об`єктів, які мають бути збережені без зміни попереднього стану, то їх зберігання на цій стадії провадження не в застосований стороною обвинувачення та визначений слідчим суддею спосіб (зберігання в органу досудового розслідування) не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Ненакладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій і експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України.

Колегія суддів ураховує і те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Із огляду на те, що такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А тому в цьому конкртеному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику або володільцю звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якою арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 12 лютого 2024 року про арешт майна (провадження №1-кс/552/347/24) без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4