печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000128 від 19.08.2021,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000128 від 19.08.2021, а саме, на об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 000; групу нежитлових приміщень АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 000, які згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать компанії нерезиденту ІНСПІРЕЙШН СОЛЮШНЗ С.А. , країна реєстрації Панама, заборонивши відчужувати та розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 від 19.08.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ТОВ «ШВЕРІН» укладено договір № 3076 про передачу, на строк до 28.10.2022, майна територіальної громади м. Києва в оренду, а саме нежитлової будівлі за поштовою адресою АДРЕСА_3 , яка перебуває на балансі КП ВО Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо».

Разом з цим, у період з 12.11.2020 по теперішній час різними невстановленими особами вчиняються протиправні дії щодо самовільного захоплення наведеної вище будівлі, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

У свою чергу, зазначені вище невстановлені особи, на підтвердження нібито правомірності своїх дій, надають різні документи (договори купівлі-продажу між різними підприємствами), які свідчать про нібито перебування нежитлового приміщення, яке належить територіальній громаді м. Києва у приватній власності.

Разом з цим, указані протиправні дії відносно нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , яка перебуває у комунальній власності є лише одним з чисельних епізодів злочинної діяльності зазначених осіб, які за попередньою змовою, здійснюють незаконне оформлення прав власності на чуже нерухоме майно, шляхом підробки документів про право власності, яке в подальшому оформлюються ними за підконтрольними підприємствами та фізичними особами, такими як: ТОВ «КАРГОНІС ГРУП» (), ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» (), ТОВ «РОСТ-ІНВЕСТМЕНТ» (), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ГО «ТРУХАНІВ ГАЙ» (), ІНСПІРЕЙШН СОЛЮШНЗ С.А. (країна реєстрації Панама), ТОВ «ЕКОГАРАНТСЕРВІС» (), ОСОБА_7 , ГО «ЧИСТИЙ БЕРЕГ ТРУХАНІВ» (), ТОВ «ТРЕЙД ПРОТЕКШЕН» (), ТОВ «СТОЛИЦЯ-21» (), ТОВ «ЕДЕМ ГРУП» (), ТОВ «ОРДЕР ПРАЙМ» (), ПП «ІНТЕРТОРГ-2009» (), ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» (), ТОВ «ДЕ-ЛЮКС» (), ТОВ «ТРАНСШЛЯХ-СЕРВІС» (), ТОВ «ТРЕЙД ІНВЕСТ СЕРВІС КОМПАНІ» (), ОСОБА_8 , ТОВ «ІНТЕРСІТІГРУП-ЛТД» (), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ТОВ «АКВАБУД ЕКО» (), ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ТОВ «АРМОРГАРАНТ» ().

Так, у листопаді 2013 року підконтрольне рейдерам ТОВ «Каргоніс Груп» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_13 про розірвання договору та визнання права власності, в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог просило: розірвати Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акт приймання-передачі об`єктів нерухомого майна до статутного капіталу від 26.11.2013, що укладені між ОСОБА_13 та ТОВ «Каргоніс Груп»; визнати за ТОВ «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_3, загальною площею 1592,5 кв.м; визнати за ТОВ «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_6, загальною площею 998,4 кв.м., яка складається з літери «А», площею 887,7 кв.м., літери «Б», площею 92,3 кв.м. та літери «В», площею 8,4 кв.м.

При цьому, як вказує прокурор в клопотанні, до суду були подані заздалегідь виготовлені документи, які мали явні ознаки підробки та містили у собі недостовірну інформацію.

Технічні паспорти не містили відтисків печатей, номерів та підписів осіб, які їх нібито склали, будівельна експертиза не містила підпису експерта.

У свою чергу, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2013 у справі № 754/20890/13-ц позовні вимоги ТОВ «Каргоніс Груп» до ОСОБА_13 про розірвання договору та визнання права власності, - задоволено в повному обсязі.

При цьому, у позові та рішенні суду першої інстанції стверджувалося, що ТОВ «Каргоніс Груп» самостійно побудував та отримав відповідну дозвільну документацію на спірні об`єкти, є користувачем земельних ділянок під об`єктами, сплачує відповідні податки за користування земельними ділянками.

Разом з цим, наведені вище нежитлові будівлі насправді перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, на балансі КП «Плесо» та ніколи не передавались у власність або в користування будь-якій особі, - як згадані об`єкти нерухомості, так і земельні ділянки, на яких вони розташовані.

Наведене, зокрема, підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021, якою задоволено апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2013 по справі № 754/20890/13-ц в частині визнання за ТОВ «Каргоніс Груп» права власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_3.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що звертаючись до суду з позовом з вимогою про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна позивач ТОВ «Каргоніс Груп» не надало суду першої інстанції відповідних доказів користування або володіння нерухомим майном, яке є предметом спору, та земельної ділянки, на якій воно розташовано.

Разом з цим, у судовому засіданні Київського апеляційного суду представник ОСОБА_13 також підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та в поясненнях зазначив, що його довірителька жодного договору з позивачем не укладала та взагалі не підписувала, а на момент судового розгляду у 2013 році взагалі перебувала за кордоном.

У подальшому, з метою ускладнення повернення зазначеної вище нежитлової будівлі дійсним власникам, рейдерами, шляхом заключення договорів купівлі-продажу, пожертви тощо, - між різними фізичними та юридичними особами, підконтрольними зловмисникам, вона неодноразово передавались у приватну власність різним власникам, у тому числі нерезидентам.

Так, 24.02.2014 ТОВ «КАРГОНІС ГРУП» () відчужило 1/2 нежитлової будівлі по вул. Труханівська, 2а у м. Києві, на користь ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» ().

У подальшому, 03.03.2014 ТОВ «КАРГОНІС ГРУП» () здійснює продаж решти 1/2 нежитлової будівлі по АДРЕСА_3, на користь ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» ().

У свою чергу, 14.03.2014 ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» () уклало з ТОВ «РОСТ-ІНВЕСТМЕНТ» () договір купівлі продажу обох часток нежитлової будівлі по АДРЕСА_3.

26.11.2020 ТОВ «РОСТ-ІНВЕСТМЕНТ» () уклало з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) договір купівлі продажу 1/2 нежитлової будівлі по АДРЕСА_3.

Цього ж дня, ТОВ «РОСТ-ІНВЕСТМЕНТ» () уклало також з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) договір купівлі продажу решти ? нежитлової будівлі по АДРЕСА_3 .

Після того, як ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували на себе по 1/2 нежитлової будівлі по АДРЕСА_3 - кожна, вони поділили зазначену будівлю на 2 нових об`єкта в Державному реєстрі речових прав, а саме: групу нежитлових приміщень АДРЕСА_4 та групу нежитлових приміщень АДРЕСА_5 , закривши при цьому відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нежитлова будівля по АДРЕСА_3 .

09.02.2021 ОСОБА_5 , на підставі договору пожертви передає групу нежитлових приміщень АДРЕСА_4 » ().

Водночас, у той же день ОСОБА_6 здійснює продаж групи нежитлових приміщень АДРЕСА_5 на користь ГО «ТРУХАНІВ ГАЙ» ().

02.03.2021 ГО «ТРУХАНІВ ГАЙ» () продає групи нежитлових приміщень № 1 і АДРЕСА_5 компанії нерезиденту ІНСПІРЕЙШН СОЛЮШНЗ С.А. , країна реєстрації Панама, якій вказана нежитлова будівля, що насправді перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, по теперішній час й протиправно належить на праві, нібито, приватної власності.

Постановою процесуального керівника у вказаному кримінальному провадженні від 24.04.2024 об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 000; групу нежитлових приміщень АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 000, які згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать компанії нерезиденту ІНСПІРЕЙШН СОЛЮШНЗ С.А. , країна реєстрації Панама, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000128 від 19.08.2021.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: групу нежитлових приміщень АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 000; групу нежитлових приміщень АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 000, які згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать компанії нерезиденту ІНСПІРЕЙШН СОЛЮШНЗ С.А. , країна реєстрації Панама, заборонивши відчужувати та розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1