Справа № 953/3912/22
н/п 1-кп/953/423/24
"10" квітня 2024 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
секретар судового засідання ОСОБА_14 ,
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2023 року, кримінальне провадження передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.
Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України, зокрема про направлення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
З аналізу положень п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України слідує, що питання щодо підсудності кримінального провадження підлягає першочерговому вирішенню, оскільки порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення.
А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду, вирішення різного роду клопотань, зокрема, про зміну запобіжних заходів та скасування арешту майна, мають вирішуватися належним судом, у зв`язку з чим, дані питання наразі не розглядаються.
Суддею під час проведення підготовчого судового засідання поставлено на обговорення питання про правильність визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисники у підготовчому судовому засіданні просили вирішити вказане питання на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що відповідно до фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, останній за часом епізод з числа кримінальних правопорушень, пред`явлених обвинуваченим, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, був вчинений за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Шевченківського району м. Харкова.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками до нього, дійшов до такого висновку.
Як убачається зі змісту обвинувального акту ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.
Зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_3 створив та очолив організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , для вчинення кримінальних правопорушень одержання неправомірної вигоди.
Також зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_3 до вказаної злочинної діяльності залучив ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які не були обізнані про злочинну діяльність організованої групи, яку очолив ОСОБА_3 .
Згідно з диспозицією ст. 368 КК України кримінально караним є прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України полягає в активній поведінці - діях, які являють собою: прийняття пропозиції надати службовій особі неправомірну вигоду для себе чи третьої особи; прийняття обіцянки надати службовій особі неправомірну вигоду для себе чи третьої особи; одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи; прохання надати неправомірну вигоду для себе чи третьої особи.
Обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування ставиться у вину саме одержання службовою особою неправомірної вигоди.
Згідно з фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті, одержання обвинуваченими неправомірної вигоди мало місце: перший епізод - 13 вересня 2019 року о 19 годині 49 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 ); другий епізод -23 жовтня 2019 року о 23 годині 15 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 ); третій епізод 27 березня 2020 року о 18 годині 50 хвилин за адресою: и. Харків, вул. Познанська, 8 (Салтівський район м. Харкова); четвертий епізод 13 травня 2020 року о 19 годині 05 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 6а (Салтівський район м. Харкова); пятий епізод 07 липня 2020 року о 23 годині 06 хвилин за адресою: м. Харків вул. Дерев`янко, 16а (Шевченківський район м. Харкова).
Отже, останнє за часом кримінальне правопорушення з числа однакових за тяжкістю, вчинено в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Харкова, що відноситься до територіальної підсудності Дзержинського районного суду м. Харкова.
При цьому у Київському районі вчинено не більшість епізодів, а лише два з п`яти, інкримінуємих обвинуваченим.
Положеннями частини першої статті шостої Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року з протоколами до неї, які втілені в ч. 1 ст. 21 КПК України встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Вимогами ч. 1 ст. 30 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.
Так, правила про підсудність ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також засадах організації судової влади.
Дотримання правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Визначити підсудність означає встановити, який суд і якої ланки, згідно із законом, повинен здійснювати судочинство в тій чи іншій справі у підвідомчих йому провадженнях.
Суд акцентує увагу на тому, що за допомогою правил про підсудність забезпечується рівність всіх громадян перед законом і судом. Чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правочинний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Визначення підсудності кримінального провадження провадиться прокурором, який звертається до суду з обвинувальним актом (п. 14 ч. 2 ст. 36, п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України).
Правильність визначення підсудності перевіряється місцевим загальним судом під час підготовчого судового засідання (п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України).
За загальним правилом, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному кримінальному провадженні. «Місце вчинення кримінального правопорушення» в цьому контексті розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.
Разом з тим положеннями ст. 32 КПК України однозначно та імперативно визначено, що у разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
З огляду на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є однаковими за тяжкістю, вчинені у чітко встановленому місці, тому визначення територіальної підсудності залежить виключно від місця його вчинення, а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження повинен здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
У свою чергу, відповідно до вимог п. 1 ч. 9 ст. 615 КПК України (в редакції Закону України № 2201-IX від 14 квітня 2022 року) під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Зазначена норма набрала чинності 01 травня 2022 року.
Вказане свідчить, що прокурор відповідно до положень п. 14 ч. 2 ст. 36, п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України вже станом на 28 лютого 2022 року визначив підсудність даного кримінального провадження Київському районному суду м. Харкова.
При цьому суд зауважує на тому, що станом на 28 лютого 2022 року положення п. 1 ч. 9 ст. 615 КПК України не діяли, оскільки відповідні зміни були внесені до КПК України Законом України № 2201-IX від 14 квітня 2022 року, та відповідно вказана норма почала діяти з 01 травня 2022 року.
За таких обставин прокурор, визначаючи підсудність кримінального провадження станом на 28 лютого 2022 року, зобовязаний був керуватися виключно положеннями ст. 32 КПК України.
Прокурор обґрунтовуючи визначення територіальної підсудності вказаного кримінального провадження за Київським районним судом м. Харкова посилався на те, що у межах територіальної юрисдикції зазначеного суду здійснювалося досудове розслідування.
Зі змісту обвинувального акту слідує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадження здійснювалось групою слідчих у складі слідчих СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.
Окрім того, суд звертає увагу прокурора на те, що положенням ч. 1 ст. 32 КПК України передбачено, що у разі якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Так, законодавець у ч. 1 ст. 32 КПК України чітко визначив умови у разі настання яких прокурор може звернутися з обвинувальним актом до суду у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування, а саме - у разі якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо.
Разом з тим, як вже було зазначено раніше,кримінальні правопорушення, які інкримінуються обвинуваченим, були вчинені у чітко встановленому місці, тому визначення територіальної підсудності залежить виключно від місця його вчинення.
На переконання суду, прокурор дійшов хибного висновку під час визначення підсудності вказаного кримінального провадження Київському районному суду м. Харкова, адже у даному випадку підлягало застосуванню загальне правилом визначення територіальної підсудності, а саме - у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що поставляється вмотивована ухвала.
За таких обставин, суд вважає, що дане провадження не підсудне Київському районному суду м. Харкова суду, що унеможливлює призначення кримінального провадження за цим обвинувальним актом до судового розгляду.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 290, 291, 314, 315 КПК України, суд
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1