Справа № 299/8554/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/71/24, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року, відмовлено у задоволенні погодженого прокурором клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , (далі - слідчий) у кримінальному провадженні №0000801, внесеному 16.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч.2 ст.304 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Теково, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , гр. України, українця, раніше не судимого.

Цією ухвалою щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, до 23.03.2024 включно з покладенням на підозрюваного таких процесуальних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

З матеріалів за клопотанням убачається, що до слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області звернувся слідчий з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, ОСОБА_7 . У клопотанні слідчий вказує на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.185, - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану; та ч.2 ст.304 КК України, втягнення малолітньої особи у протиправну діяльність. В обґрунтування доводів клопотання слідчий зазначає, що 11.01.2024, ОСОБА_7 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів і за які підозрюваному ОСОБА_7 може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. У клопотанні слідчий посилається на наявність доказів, які слугували підставою для висунення підозри, на існування передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та інших учасників у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином зокрема, використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників кримінального провадження. Окрім цього, слідчий звертає увагу на те, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходів, окрім того не має міцних соціальних зв`язків. З огляду на наведене, слідчий вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного, що є всі підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ухвалі слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено належними доказами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, слідчий суддя констатує, що доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини не має, а зазначені у клопотанні ризики є виключно припущеннями слідчого. Діяння, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 мали місце у 2023 році і з цього часу минув значний проміжок часу, а відтак доводи клопотання про можливість підозрюваного впливати на свідків, спотворювати або приховувати докази позбавлені логічного змісту. Подані слідчим матеріали обставин можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від слідства та суду також не підтверджені. Окрім того, слідчий суддя взяв до уваги те, що підозрюваний має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам. З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно відмовити та обрати щодо підозрюваного інший запобіжний захід - домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, просить її скасувати. Зазначає, що слідчий суддя при обранні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував характеризуючі дані про особу підозрюваного, і те, що підозрюваний раніше не судимий, молодий за віком, має постійне місце проживання, у вчиненому розкаявся, вину визнав, однак, не взяв до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 підозрюється. Окрім цього, апелянт зазначає, що незважаючи на військовий стан у країні, ОСОБА_7 у протиправну діяльність втягнув неповнолітню особу та малолітніх осіб, тим самим здійснив вплив на їх свідомість та поведінку, вказуючи на легко доступність незаконної наживи та наставив їх на шлях протиправної поведінки. Також слідчим суддею не враховано доводи прокурора про те, що у кримінальному провадженні тривають слідчі дії, у зв`язку з чим висунута ОСОБА_7 підозра може бути змінена шляхом доповнення іншими епізодами його протиправної діяльності. Слідчим суддею при цьому залишено поза увагою наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 є молодий за віком та підлягає мобілізації, при цьому населений пункт, де він проживає, межує з країнами ЄС, відтак існує ризик того, що підозрюваний може покинути територію України. Апелянт вказує і на відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків. На підставі вищенаведеного, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Судове провадження розглядається за відсутності сторін кримінального провадження, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. Приймаючи рішення про розгляд судового провадження за відсутності сторін кримінального провадження береться до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв чи клопотань про відкладення його розгляду на інший день до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Із журналу судового засідання вбачається, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_7 , так і його захисник адвокат ОСОБА_8 , що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_7 на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема протоколами огляду місця події, допиту підозрюваного, висновками судово-товарознавчих експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких ОСОБА_7 повідомлено про підозру в скоєнні передбачених ч. 4 ст. 185, ч. ч. 1, 2 ст. 304 КК України кримінальних правопорушень. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_7 до скоєних кримінальних правопорушень, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальні правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано визнав недоведеними ризики переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення інших кримінальних правопорушень, визнавши їх такими, що ґрунтуються на припущеннях. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не додано будь-яких доказів, які б із достовірністю свідчили про наявність передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

При цьому, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дав належну оцінку тому факту, що діяння, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , мали місце у 2023 році, і з цього часу минув значний проміжок часу, а відтак, доводи клопотання про можливість підозрюваного впливати на свідків, спотворювати або приховувати докази, позбавлені логічного змісту.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.

Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав обґрунтовану оцінку відомостям про особу підозрюваного, зокрема те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, відомостей, які б характеризували підозрюваного з негативної сторони, до клопотання не додано.

Тому, доводи слідчого та прокурора про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду клопотання, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати досудовому розслідуванню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.

Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_7 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, дійшов до належних висновків про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що домашній арешт не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, наведеним у клопотанні, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Із цих підстав, як такі, що не знаходять свого підтвердження, спростовуються наведеними вище судженнями, а відтак визнаються безпідставними та необґрунтованими, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 є молодий за віком та підлягає мобілізації, при цьому населений пункт, де він проживає, межує з країнами ЄС, відтак існує ризик того, що підозрюваний може покинути територію України.

Як такі, що жодним чином не свідчать про існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та не спростовують висновків слідчого судді, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що у кримінальному провадженні тривають слідчі дії, у зв`язку з чим висунута підозра ОСОБА_7 може бути змінена шляхом доповнення іншими епізодами його протиправної діяльності.

На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; прибувати до органу досудового розслідування, прокуратури та суду за кожною вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, - до 23 березня 2023 року включно.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується; що строк дії оскаржуваної ухвали на момент розгляду апеляційної скарги сплив, що свідчить про те, що така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні погодженого прокурором клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000801, внесеному 16.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, ОСОБА_7 , та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, до 23.03.2024 включно з покладенням на підозрюваного відповідних процесуальних обов`язків, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: