Справа № 756/2340/23
Номер провадження № 1-кп/756/664/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва угоду про примирення, укладену в кримінальному провадженні, яке внесене 28.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898, у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Німеччини м. Потсдам, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

27.11.2022, близько 22:30 год., ОСОБА_6 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем технічно справним автомобілем марки «Nissan X Trail», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в крайній лівій смузі проїзної частини вул. Г. Дніпра, зі сторони пр-ту Г. Сталінграда в напрямку пр-ту Оболонського, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на проїзній частині вул. Г. Дніпра, поблизу будинку №30А по вул. Г. Дніпра, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, проїзну частину вул. Г. Дніпра, переходила пішохід ОСОБА_8 , яка рухалась зліва направо по ходу руху автомобіля «Nissan X Trail», н.з. НОМЕР_1 .

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а» та 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виявились у тому що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування автомобілем марки «Nissan X Trail», н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині вул. Г. Дніпра у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближання до пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом по нерегульованому пішохідному переходу та відповідно зреагувати на це, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, відволікся від керування транспортним засобом та створюючи небезпеку для руху, загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований на проїзній частині вул. Г. Дніпра, де поблизу будинку № 30-А по вул. Г. Дніпра у м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , спричинив їй тілесні ушкодження.

Так, потерпілій ОСОБА_8 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита травма правого стегна у вигляді перелому нижньої третини діафізу стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а» та 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Отже ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

24.08.2023 між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України було укладено угоду про примирення у рамках кримінального провадження, внесеного 28.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував повністю завдані збитки на дату підписання угоди в розмірі 370 000 грн, беззастережно визнав обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, за ч.1 ст. 286-1КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованих кримінальних правопорушень, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винуватим, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього в разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим ОСОБА_6 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він щиро розкаюється в інкримінованому йому злочині, засуджує свою поведінку.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у затвердженні угоди про примирення, оскільки дана угода не підлягає затвердженню. Зазначив, що призначення обумовленого сторонами угоди покарання з застосуванням положень ст.69 КК України, суперечить положенням КПК України. Зазначив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Крім того, зазначив, що у 2021 році внесено зміни до КК України з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху та доповнено статтею 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання а ніж санкція статті 286 КК України, а також внесено зміни до статті 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Потерпіла ОСОБА_8 та представник потерпілої ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечували проти затвердження угоди про примирення. Крім того, зазначили, що потерпіла з обвинуваченим примирилась, а ОСОБА_6 відшкодував повністю завдану їй шкоду, а саме, після зняття арешту з автомобіля, що належав ОСОБА_6 , він був переданий та переоформлений на потерпілу. На час укладання та розгляду угоди жодних претензій потерпілої не залишилось до обвинуваченого. Крім того, вважають, що всі дії ОСОБА_6 після скоєного правопорушення, свідчать про його щире каяття.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ними їх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили їх погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення.

Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а отже доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 , у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.

Угодою визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілій. З даними висновками органу досудового розслідування суд погоджується, та вважає їх доведеними.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Перевіркою угоди на дотримання порядку її укладання, а також вивченням наданих суду даних щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не було знайдено підстав ставити під сумнів вказані обставини, а отже суд погоджується з ними.

Крім того, в угоді про примирення сторонами угоди зазначено ті ж самі пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, які були встановлені слідчим та прокурором під час досудового розслідування і ними ж перелічені в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків потерпілій. Відповідно до укладеної угоди обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено. До аналогічного висновку прийшли і слідчий з прокурором на стадії досудового розслідування, що видно зі змісту обвинувального акту.

При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин, перелічених в обвинувальному акті, та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, раніше не судимого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_6 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; обставини його вчинення, а саме, що вчинений був у темний час доби за відсутності вуличного освітлення, ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та наслідки його вчинення у вигляді тілесні ушкодження середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, його сімейний стан та стан здоров`я; обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення, а саме: відверте визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд свої поведінки, повне розуміння негативних наслідків скоєного та бажання їх усунути. В угоді сторони зазначили, що ОСОБА_6 з першого дня прагнув виправити наслідки скоєного, зокрема, систематично відвідував потерпілу в лікарні, телефонував для моральної підтримки потерпілій та її матері, відшкодував завдані своїми діями збитки.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що розуміє, що обвинувачений ОСОБА_6 повинен понести покарання за свої дії, але при цьому потерпіла просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного та систематичну допомогу, яку той надавав. Потерпіла повідомила, що наразі обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду, а саме передав у її власність транспортний засіб, який вони оцінили у 370 000 грн., всіляко допомагав їй під час лікування, тому цивільний позов у кримінальному провадженні просить залишити без розгляду.

Для потерпілої зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Відповідно до ст.468 КПК у кримінальному провадженні можуть бути укладені угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

У силу положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про примирення від 24.08.2023 між підозрюваним та потерпілою відповідає вимогам ст. 469, 471 КПК України.

Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, відповідає вимогам закону, а отже слід відповідно до умов угоди призначити ОСОБА_6 це покарання. Крім того, суд враховує, що угодою про визнання винуватості передбачено призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що в подальшому виключить можливість обвинуваченого використати таке право. Також, в рахунок відшкодування шкоди потерпілій передано у власність належний обвинуваченому транспортний засіб, іншого він не має, що також мінімізує можливість ОСОБА_6 керувати транспортними засобами, що, на думку, суду, значно знижує його суспільну небезпечність.

Оскільки таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості злочинів та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затвердженою, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угод про примирення, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Цивільний позов, як зазначено вище, потерпіла просить залишити без розгляду.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено під час судового розгляду, шляхом скасування арешту з автомобіля, належного ОСОБА_6 та повернення його останньому.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 368-371, 373, 374, 395, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 24.08.2023 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному 28.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898, відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України із дотриманням вимог ч. 2 ст. 53 КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати: за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-22/51660-ІТ від 17.01.2023 в сумі 6070 грн 04 коп. - стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілій в порядку, передбаченому ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1