ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 583/3042/23 Номер провадження 11-кп/814/1117/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000369, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівка, Великописарівського району, Сумської області, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з 14.05.2023.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 25 520 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., всього 225 520 грн.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 14 травня 2023 року о 16.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Береста в напрямку руху до вул. Гоголя в м. Охтирка Сумської області. Поблизу домоволодіння №56 по вул. Береста м. Охтирка, порушуючи Правила дорожнього руху України, а саме: - п. 2.9а ПДР «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

-п. 10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-п. 12.1 ПДР «Під час вибору в установлених межах швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

внаслідок власної протиправної недбалості обвинувачений ОСОБА_7 не вибрав безпечної швидкості руху автомобіля, при якій він міг би безпечно керувати транспортним засобом та постійно контролювати його рух, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини, з подальшим наїздом на паркан домоволодіння АДРЕСА_2 та на потерпілу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилася біля паркану домоволодіння №56 по вул. Береста м. Охтирка.

Обвинувачений ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, тобто запобігти виїзду за межі проїзної частини з подальшим наїздом на паркан домоволодіння АДРЕСА_2 та на ОСОБА_11 шляхом виконання ним вимог пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які не відповідають вимогам пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідками, що настали, тобто спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_11 .

В результаті виниклої дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_11 заподіяно наступні тілесні ушкодження: рана в ділянці скроні справа, підшкірна гематома в ділянці лобного бугра справа з переходом на перенісся, крововилив в м`які тканини голови в лобній ділянці, в лівій скроневій, в правій скроневій ділянці; закритий перелом тіла 5-го шийного хребця без пошкодження спинного мозку; закрита травма тазу, закритий повний перелом лонного сполучення зі зміщенням відламків зверзу вниз; закритий уламковий (чрезвертлюговий) перелом правої стегнової кістки зі зміщенням; відкриті уламкові переломи малогомілкових кісток правої та лівої гомілки зі зміщенням; множинні синці та рани тулуба та кінцівок. Дані тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 88 від 07.06.2023 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , яка від отриманих травм померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 286 КК України та пом`якшити покарання.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що під час збирання доказів по справі допущено ряд порушень, які дають підстави для визнання їх недопустимими.

Вказує, що місцевим судом не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 , 1952 року народження, пенсіонер похилого віку, має численні хвороби, страждає на серцево-судинні захворювання, цукровий діабет, тиск та порушення обміну речовин, які призводять до втрати свідомості та пам`яті. Крім того, обвинувачений має травму - перелом шийки бедра.

На переконання захисника, вказані обставини давали суду підстави для призначення більш м`якого покарання.

Зазначає, що обвинувачений розкаюється у вчиненому, але частково визнає свою вину, тому, що йому інкримінують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, але він цього не пам`ятає, оскільки наявні у нього ряд захворювань призводять до втрати свідомості та пам`яті.

Вказує, що обвинувачений рухаючись по вул. Береста в напрямку центра міста раптово втратив свідомість, у зв`язку з чим втратив керування транспортним засобом та не міг загальмувати.

Зазначає, що свідки не могли бачити, що він сидів в автомобілі і говорив по телефону, оскільки стекла його автомобіля тоновані та він не міг цього робити, оскільки втратив свідомість.

Також зазначає, що обвинувачений не пам`ятає, щоб він говорив на відео, що він вживав алкоголь та здавав сечу в лікарні.

Крім того вказує, що потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , були очевидцями того, що сталось відразу після ДТП, але жоден із свідків не був безпосереднім очевидцем ДТП.

Посилається, що відеозапис від 14.05.2023, на який місцевий суд посилається у вироку, є недопустимим доказом, оскільки він здійснений до внесення відомостей до ЄРДР, ОСОБА_7 не був повідомлений про свої права та не встановлено фіксування якої саме слідчої дії зафіксовано на відеозаписі. Також, поліцейський не представився та не пояснив в якому статусі він перебуває.

Крім цього зазначає, що в акті огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 16.05.2023 зазначено, що поведінка ОСОБА_7 роздратована, збуджена, настрій нестійкий, мова змазана, але таку реакцію ОСОБА_7 пояснював тим, що в нього стався мікро інсульт, який він пов`язує з ДТП.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Прокурор, потерпіла та законний представник потерпілої заперечили проти доводів скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є правильним, оскільки ґрунтується на доказах, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час судового слідства, детально наведених та проаналізованих у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_7 винуватим, суд послався на такі докази: показання потерпілої ОСОБА_9 , показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також письмові докази: протокол огляду місця події від 14.05.2023 із схемою до нього; протокол огляду трупу ОСОБА_11 з фото таблицею до нього від 14.04.2023; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_11 №90 від 14.05.2023; висновок судово-медичної експертизи №88 від 07.06.2023, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа травма тіла, яка супроводжувалася множинними переломами кісток скелету та кінцівок, які призвели до травматичного шоку; протоколом огляду одягу потерпілої від 14.05.2023 та фото таблицями до неї; протокол огляду оптичного диску від 20.05.2023, де на боді-камеру поліцейського зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_7 встає із-за керма свого автомобіля по вул. Береста в м. Охтирка та повідомляє працівників поліції, що він перебуває в стані сп`яніння та відповідний відеозапис до протоколу; посвідчення водія ОСОБА_7 , висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 16.05.2023, відповідно до якого ОСОБА_7 14.05.2023 о 18.00 перебував в стані алкогольного сп`яніння; акт медичного огляду ОСОБА_7 №150 від 14.05.2023 відповідно до якого він перебуває в стані алкогольного сп`яніння; результати токсикологічного дослідження №167 від 15.05.2023, відповідно до якого у сечі ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт 2,98 проміле; направлення на огляд водія транспортного засобу; висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу №1195 від 15.05.2023; висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №1220 від 19.06.2023; висновок судової авто технічної експертизи №1269 від 23.06.2023.

Всі наведені вище докази зібрані органом досудового розслідування в порядку визначеному законодавством України, є належними, допустимими та достатніми і в своїй сукупності викривають ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

У матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані, які б вказували на втрату свідомості обвинуваченим та в результаті чого автомобіль став не керований.

Так із показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 одразу після ДТП вони бачили, що ОСОБА_7 сидить у салоні автомобіля в одних трусах та дивиться на мобільний телефон. Після цього обвинувачений намагався поїхати з місця пригоди, завівши автомобіль. Оскільки присутні свідки почали на нього кричати, він вимкнув двигун автомобіля та вийшов з нього. Свідки не бачили ОСОБА_7 непритомним, а навпаки, він був дуже активним.

Колегія суддів вважає вигаданим твердження ОСОБА_7 про те, що у нього стався мікроінсульт. Так, його одразу повезли до лікарні для встановлення ступеню алкогольного сп`яніння, де він був оглянутий лікарем наркологом ОСОБА_15 . У подальшому лікар був опитаний судом. При цьому лікар не вказув про те, що ОСОБА_7 перебував у хворобливому стані та мав ознаки мікроінсульту. Сторона захисту мала можливість поставити запитання лікарю на підтвердження версії про можливу втрату свідомості ОСОБА_7 під час керування транспортним засобом CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_1 .

Слід зазначити, що захисник та обвинувачений не надають документального підтвердження про звернення ОСОБА_7 із скаргами на погане самопочуття до лікаря та встановлення йому діагнозу мікроінсульт після 14.05.2023.

Твердження сторони захисту про недоведеність перебування ОСОБА_16 в стані алкогольного сп`яніння було досліджене судом та детально проаналізоване у вироку.

Зокрема суд вказав, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він при русі автомобіля раптово втратив свідомість, а тому висновок судової авто технічної експертизи № 1269 від 23.06.2023р., відповідно до якого в його ( ОСОБА_7 ) діях вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, є неналежним та недопустим, так як при втраті свідомості він не міг затормозити, - суд не взяв до уваги з наступних підстав.

Висновок судової автотехнічної експертизи № 1269 від 23.06.2023р. складений на підставі аналізу експертом установлених достовірних вихідних даних, він повністю узгоджується з показаннями свідків та іншими доказами у справі, є повним, містить конкретні відповіді на поставлені на експертизу питання.

Вихідні дані для проведення даної судової авто технічної експертизи бралися з протоколу огляду місця події та схеми ДТП від 14.05.2023, які були складені відразу після ДТП та були підписані понятими, які відповідно погодились з даними, зазначеними у них, ці дані ніким з учасників процесу не оспорюються.

Суд вважав, що при проведенні автотехнічної експертизи № 1269 від 23.06.2023р. додержані всі вимоги закону при призначенні експертизи, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи і висновки експерта достатньо мотивовані.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він при русі автомобіля раптово втратив свідомість, суд вважав такими, що не відповідають дійсності і не підтверджуються жодними об`єктивними даними.

Такі його покази спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які прибули на місце ДТП безпосередньо відразу після дорожньо-транспортної пригоди, в судовому засіданні пояснили, вони бачили, що обвинувачений сидів у салоні автомобіля на водійському сидінні, він був у свідомості, тримав у руках телефон та щось у ньому дивився, водячи пальцем по екрану. Свідок ОСОБА_13 також пояснив, що через деякий час обвинувачений став телефонувати та сказав по телефону, що він когось збив.

Твердження обвинуваченого про те, що свідки не могли бачити, що він сидів в автомобілі і говорив по телефону, так як стекла його автомобіля затоновані, крім того, він не міг цього робити, бо він втратив свідомість, а також про те, що свідки його не нюхали, а тому не могли чути, що від нього пахне перегаром, а тому такі покази свідків є неналежними доказами, - суд не бере до уваги.

Покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є послідовними й такими, що узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей, і підстав не довіряти їм у суду немає. Крім цього, обвинувачений не навів аргументів на підтвердження того, що у свідків були приводи для того, щоб оговорити обвинуваченого.

Відеозаписами з нагрудної камери відеоспостереження працівників Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, що містяться на DVD-R диску у файлах:

NVR_0000000_O00000_4756_0026, NVR_0000000_O00000_5715_0027, NVR_0000000_O00000_0209_0028, які були здійсненні після прибуття працівників поліції на місце ДТП, зафіксовано, що обвинувачений ОСОБА_7 був у свідомості, назвав своє прізвище, ім`я та по батькові, відповідав на поставлені йому запитанні про обставини ДТП та вживання ним алкогольних напоїв. Про те, що він втрачав свідомість під час руху автомобіля, ОСОБА_7 не повідомляв, та до лікарів швидкої допомоги з приводу стану свого здоров`я не звертався.

Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась нагрудним відеореєстратором, на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». В свою чергу, порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів регулює Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затверджена Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та додатково зазначає, що працівники поліції, які прибули на місце ДТП першими, не є слідчим, прокурором чи працівником оперативного підрозділу в розумінні ст.41 КПК України, який має повноваження на здійснення слідчих, (розшукових) дій та негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого або прокурора. На місце ДТП вони прибули через отримання виклику на номер 102 та свої обов`язки вони виконували на підставі своїх посадових обов`язків, а не у зв`язку з виконанням ними письмового доручення слідчого в рамках кримінального провадження. Слід зазначити, що на момент встановлення особи, яка здійснила наїзд на потерпілу ОСОБА_11 , відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення ще не були внесені. Отже в даному випадку сукупність вказаних обставин вказує на те, що працівники поліції, які прибули відразу на місце ДТП, не є працівником оперативного підрозділу в розумінні ст. 41 КПК України, а тому здійснений відеозапис на нагрудні камери не є недопустимим доказом в розумінні вимог ст. 87 КПК України.

Отже, висновок суду про те, що відеозапис був створений працівниками поліції, які прибули на місце ДТП, в ході виконання ними своїх службових обов`язків та витребуваний слідчим в порядку ст.ст. 40, 93 КПК України є правильним.

Доказами, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 86 КПК України). Критерії недопустимості доказів визначені ч. 1 ст. 87 КПК України, відповідно до якої, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Оскільки зазначений відеозапис слідчим було отримано в порядку ст. 93 КПК України, при цьому істотних порушень прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, внаслідок отримання вказаного відеозапису судом не встановлено, та в сукупності з іншими доказами він підтверджує існування обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд не вбачає підстав для визнання зазначеного відеозапису недопустимим чи неналежним доказом по справі.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.05.2023 р., підтверджується, що ОСОБА_7 в момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Покази ОСОБА_7 про те, що під час руху автомобіля він втратив свідомість, спростовуються також тією обставиною, що безпосередньо після ДТП ОСОБА_7 на свій стан здоров`я не скаржився, до лікарів швидкої допомоги, які прибули на місце події, за медичною допомогою не звертався, а про те, що він втратив свідомість, ОСОБА_7 заявив лише 09.06.2023 р. під час слідчого експерименту, який проводився за його участю. Таку позицію обвинуваченого суд правильно розцінив як його спробу уникнути відповідальності за скоєне.

Через це суд врахував висновок судової автотехнічної експертизи.

Крім того, суд вказав, що перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, підтверджується дослідженими судом доказами: даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.05.2023 р., результатом токсикологічного дослідження № 167 від 15.05.2023 р., відповідно до якого в сечі ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт 2,98 %, актом медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування особи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 150 від 14.05.2023 р.

Згідно з Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці ДТП складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб. У випадках коли внаслідок ДТП її учасникам заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчо-оперативна група для проведення слідчих дій на місці пригоди відповідно до вимог КПК. Водії транспортних засобів учасники ДТП, унаслідок якої є особи, які отримали тілесні ушкодження, підлягають обов`язковому огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 8 розділу І та п. 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінні або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, передбачено, що у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин із моменту виявлення підстав для його проведення.

Так, судом правильно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участю обвинуваченого та потерпілої відбулась 14 травня 2023 року о 16.30 год. Безпосередньо після скоєння ДТП, а саме 14.05.2023 в 17.30 год. ОСОБА_7 був направлений на огляд до КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» оперуповноваженим СКП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_17 та був оглянутий лікарем-наркологом КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» ОСОБА_15 14.05.2023 р. в 18.00 год. Під час огляду поведінка обстежуваної особи роздратована, збуджена, настрій нестійкий; орієнтований правильно; мова змазана. Обстеження за допомогою спеціального технічного засобу Alkotester 5820 не проводилось, так як обстежувана особа неправильно виконує пробу (приладу недостатньо повітря). Відбір сечі для дослідження біологічного середовища відбувся 14.05.2023 р. в 18.10 год. Лабораторне дослідження з метою уточнення наявних речовин впливу проведено 15.05.2023 р. о 15.55 год. та виявлено в сечі 2,98 ‰ алкоголю. Заключний діагноз (за результатами огляду та тестів) - алкогольне сп`яніння.

Судом проаналізовані доводи обвинуваченого та його захисника про те, що біологічні зразки сечі для встановлення наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого на момент вчинення злочину відбулося без додержання порядку, встановленого КПК України, а саме, за відсутності відповідної постанови прокурора, з порушенням вимог ст. 241 КПК України, та що у обвинуваченого не відбиралися зразки крові, що, вважали, свідчить про недопустимість як доказів матеріалів освідування на стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 та визнані необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної статті визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Біологічні зразки сечі обвинуваченого ОСОБА_7 отримано в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінні або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858. Зазначеною Інструкцією не передбачено необхідність попереднього винесення постанови прокурора про проведення освідування задля проведення огляду особи на наявність ознак алкогольного сп`яніння.

Згідно із вимогами цього нормативного акту огляд водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковим і ця процедура не є слідчою дією у розумінні вимог статей 214, 223 КПК, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання цих результатів медичного дослідження недопустимими і такими, що отримані з порушенням порядку, передбаченого законом.

Суд вказав, що захисник ототожнив поняття медичного огляду та проведення експертизи, з чим погоджується і колегія суддів.

Ці висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 24.02.2020 року у справі № 473/2872/18, від 10.12.2020 року у справі № 715/1912/19, від 11.02.2020 року у справі № 691/219/18 .

Відібрання та дослідження біологічних зразків крові обвинуваченого у закладі охорони здоров`я не проводилось, оскільки відповідно до п. 14 вищевказаної Інструкції дослідження крові на вміст алкоголю проводиться обов`язково у разі перебування водія учасника дорожнього руху внаслідок ДТП у несвідомому стані або з тяжкими травмами, а ОСОБА_7 на момент огляду перебував у свідомому стані та тілесні ушкодження у нього були відсутні.

Верховний Суд неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду від 20.09.2022 у справі № 711/2189/21, із системного аналізу пунктів 3,8,15,16 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінні або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, вбачається, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я. Після цього проводиться лабораторне дослідження (за допомогою приладів), метою якого є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду, у якому, серед іншого, зазначаються ознаки сп`яніння особи, що безпосередньо виявлені та встановлені лікарем. Тобто огляд особи щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, а не приладом. Прилад лише фіксує показники щодо ступеню стану сп`яніння, а лікар під час огляду виявляє та фіксує ознаки сп`яніння. Тому показники приладу не слід ототожнювати із поняттям «медичний огляд».

Отже, стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими доказами по справі, зокрема, даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.05.2023 р., результатом токсикологічного дослідження № 167 від 15.05.2023 р., відповідно до якого в сечі ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт 2,98 %, актом медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування особи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 150 від 14.05.2023 р.

Крім того, ці докази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , який був присутній на місці події, про те, що він відчував запах алкоголю від ОСОБА_7 .

Достовірність даних, що містяться у вказаних письмових доказах, підтвердив свідок лікар-нарколог ОСОБА_15 в ході судового розгляду, який показав, що 14.05.2023 року о 18.00 год. ним здійснювався медичний огляд ОСОБА_7 . Огляд проводився відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінні або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України. Під час огляду ним були виявлені у ОСОБА_7 всі клінічні ознаки алкогольного сп`яніння: гіперемія обличчя, неадекватна поведінка: він був роздратований, збуджений, емоційно нестабільний, запах алкоголю з рота, його зіниці не реагували на світло. На запитання: чи вживав він алкогольні напої, ОСОБА_7 спочатку сказав, що сьогодні «випивав», а потім, зрозумівши, що це буде записано в акті, подумав, і сказав, що пив лимонад. Через те, що ОСОБА_7 неправильно дув у спеціальний прилад для визначення ступеня сп`яніння (то в себе вдихав, то недостатньо довго дув), прилад не спрацював, тому ОСОБА_7 було запропоновано здати сечу, на що останній погодився. Відповідно до результатів лабораторного дослідження у ОСОБА_7 виявлено в сечі 2,98 ‰ алкоголю, що відповідає важкому ступеню алкогольного сп`яніння. 16.05.2023 ним (лікарем-наркологом) було складено висновок, в якому зазначено, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив достовірність отриманих результатів лабораторного дослідження сечі та їх належність ОСОБА_7 .. Крім того, свідок ОСОБА_15 зазначив, що виявлені ним під час огляду ОСОБА_7 клінічні ознаки алкогольного сп`яніння, навіть без результатів лабораторного аналізу біосередовища, свідчать про те, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 підтвердила результат токсикологічного дослідження № 167 від 15.05.2023 р. сечі ОСОБА_7 , та пояснила, що вона проводила лабораторне токсикологічне дослідження сечі ОСОБА_7 , біологічний матеріал (сеча) надійшов до клініко-діагностичної лабораторії КНП ОМР «Охтирська ЦРЛ» 15.05.2023 р. о 09.30 год., біомателіал був запакований відповідно до передбачених законодавством вимог, цілісність пакування не була порушена, дослідження було виконане 15.05.2023 р. о 15.55 год., дослідження було проведено методом фотометрії, в результаті токсикологічного дослідження в сечі ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт 2,98 %, що є тяжким ступенем сп`яніння.

Таким чином, досліджені судом докази свідчать про вчинення обвинуваченим злочину в стані простого алкогольного сп`яніння без будь яких ознак захворювання на мікроінсульт, а отже доводи захисника про неврахування судом стану здоров`я обвинуваченого є надуманими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, також суд бере до уваги похилий вік обвинуваченого, який є пенсіонером, та стан його здоров`я, він має ряд захворювань: цукровий діабет 2 типу середнього ступеню важкості, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, ревматоїдний артрит, закритий перелом шийки правого стегна.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Суд правильно дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства через вчинення ним злочину пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про що ст. 75 КК України містить пряму заборону.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення менш суворого покарання ніж визначив суд першої інстанції.

Так, за ч. 3 ст. 286-1 КК України визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від 5 до 10 років.

Вбачається, що суд першої інстанції з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин справи, призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, визначене санкцією інкримінованої статті КК України.

Отже, для призначення покарання нижчого від найнижчої межі має бути застосований інститут, визначений ст. 69 КК України.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Судом взагалі не встановлено жодну із обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому. Не вказує на такі обставини і захисник у своїй апеляційній скарзі та не просить їх врахувати.

За змістом апеляційної скарги слідує, що захисник має на увазі не врахування судом щирого каяття. Проте, така обставина відсутня з огляду на те, що ОСОБА_7 вину не визнає, збитки не відшкодував.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4