Справа №705/1093/24
1-в/705/66/24 УХВАЛА
07 березня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року за ч. 2 ст. 190 КК України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, в якому просив суд застосувати до нього ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити. Зазначив, що він у ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» на даний час виконує обов`язки днювального, до поставлених обов`язків ставиться сумлінно. Вказав, що вину у вчиненому визнає, переконаний, що довів своє виправлення.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого, оскільки останній не довів свого виправлення, та комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_3 в умовно-достроковому звільненні.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 . Зазначив, що ОСОБА_3 раніше судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Відбуває покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі за злочини, які він почав скоювати через 9 місяців після закінчення строку відбування покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, який він відбув за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. За час відбування покарання в установах попереднього ув`язнення характеризувався негативно, а за час відбування покарання в колонії характеризується посередньо. Обов`язки днювального відділення, які виконує ОСОБА_3 , згідно з ч. 3 ст. 107 КВК України є обов`язком кожного засудженого та по суті не є його працевлаштуванням. Враховуючи особу засудженого, поведінку за весь період відбування покарання, ставлення до праці, існують обґрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_3 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарань.
Представник спостережної комісії, повідомлений про день, час та місце судового розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, враховуючи думку представника адміністрації, засудженого та прокурора, дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що саме по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно-корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленні до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Відповідно до вимог п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»: оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, то суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Крім того, відповідно до п. 2 вказаної Постанови умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року визнано ОСОБА_3 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 років 6 місяців.

Із матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2021 за вчинення кримінального правопорушення, яке він скоїв через 9 місяців після звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі за попереднім вироком Дніпровського районного суду від 05.12.2011, за яким він був засуджений до позбавлення волі строком 10 років, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, п.п. 4, 12 ч. 2 ст .115 КК України.

Під час утримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» та ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 характеризувався негативно, до праці не залучався, мав 5 стягнень (20.07.2020, 20.07.2020, 31.12.2020, 18.03.2021, 19.03.2021), які погашено.

Як вбачається з характеристики від 23.02.2024, у період відбування покарання в Державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», а саме з 14.08.2020, ОСОБА_3 характеризується посередньо. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Допускав порушення відбування покарання, за що 5 разів (15.09.2021, 26.10.2021, 08.11.2021, 04.01.2022, 02.06.2022) притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені. В ході проведених бесід виховного характеру вирішив доводити своє виправлення. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує обов`язки днювального відділення. До роботи ставиться сумлінно та старанно, виконує поставлені завдання, за що 4 рази (09.01.2023, 05.07.2023, 05.10.2023, 04.01.2023) заохочувався правами начальника установи. 27.08.2021 та 07.10.2021 відмовлено комісією установи у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, так як не стає на шлях виправлення. 27.05.2022 та 02.06.2022 відмовлено комісією установи у заміні покарання більш м`яким по відбуттю, так як не доводить своє виправлення. 27.02.2023 та 16.03.2023 відмовлено комісією установи в умовно-достроковому звільненні, так як не твердо довів своє виправлення. 07.12.2023 повторно відмовлено комісією установи в умовно-достроковому звільненні, оскільки не твердо довів своє виправлення.

З вищевикладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_3 лише з 09.01.2023 (перше заохочення) почав змінювати свою поведінку. До цього, протягом більше ніж 2 роки та 4 місяці відбування покарання в Державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» характеризувався негативно, як і в період перебування в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» та ДУ «Київський слідчий ізолятор».

На думку суду, сумлінна поведінка і позитивне ставлення до праці ОСОБА_3 лише в період з 09.01.2023 не може свідчити про те, що останній довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на зазначене, посилання в судовому засіданні засудженого на те, що він виправився, з урахуванням положень ст. 81 КК України, не дають можливості дійти висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду. У зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим - протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1