ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2054/17

Провадження № 11-кп/4820/122/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000131, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2015 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борщів Тернопільської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України та виправдано, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, та виправдано його на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення; запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обраний щодо ОСОБА_8 , скасовано; цивільні позови потерпілих - цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 залишено без розгляду; скасовано арешт, накладений на автомобілі марки «Тоуоta Land Сгuiser», д.р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_16 , та «Меrsedes-Benz 809», д.р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_17 ; вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 , обвинувачувався в тому, що 17 листопада 2015 року о 12 год. 55 хв. керував технічно справним, що не відповідав технічним вимогам Правил дорожнього руху України, автомобілем марки «Тоуоta Land Сгuiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі «Тоуоta Land Сгuiser»), рухався по сухій прямій асфальтованій проїзній частині Хмельницького шосе з боку вул. Пархоменка в напрямку вул. Черняховського в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області зі швидкістю 121 км/год. Знаходячись навпроти заїзду у двір перехрестя з вул. Пархоменка, водій ОСОБА_8 порушив і не дотримався вимог п.п.1.3.; 1.5.; 2.3.б); 2.3.д); 10.1.; 12.3.; 12.9.б), 31.4.5.г) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), які виразились в тому, що під час руху він як учасник дорожнього руху зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливим, керував транспортним засобом, на одній вісі якого встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, не впевнився в безпеці зміни напрямку руху, не переконався, що це не створить небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та, рухаючись з перевищенням максимальної швидкості, зазначеної в п.12.4 ПДР, створив загрозу життю та здоров`ю громадян.

Водій ОСОБА_8 , діючи з необережності, легковажно розраховував на запобігання дорожньо-транспортної події та проявив злочинну самовпевненість, продовжив рух і скоїв зіткнення з автомобілем «Меrsedes-Benz 809», реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі «Меrsedes-Benz 809»), під керуванням водія ОСОБА_18 , який в цей час рухався з протилежного напрямку і виконував маневр у вигляді повороту ліворуч.

Унаслідок зіткнення керований ОСОБА_8 автомобіль марки «Тоуоta Land Сгuiser», виїхав за межі проїзної частини на зупинку транспорту «Пархоменко», де скоїв наїзд на потерпілих.

Указані порушення вимог ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Таким чином, своїми діями які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3(б), 2.3(д), 10.1, 12.3, 12.9(б), 31.4.5(г) Правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_19 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також загибель ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.3 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель трьох осіб.

У рамках цього кримінального провадження органом досудового розслідування обвинувачувався і ОСОБА_18 , який в ході судового розгляду помер.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року провадження щодо нього було закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_18 17 листопада 2015 року о 12 год 55 хв керував технічно справним автомобілем марки «Меrsedes-Benz 809», рухався по проїзній частині Хмельницького шосе з боку вул. Пархоменка в напрямку вул. Черняховського в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області. При під`їзді до заїзду у двір перехрестя з вул. Пархоменка порушив і не дотримався вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3(б, д), 2.9 (б), 10.1, 10.4(ч.2), 22.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 ПДР України, яке виразилось у тому, що під час руху він як учасник дорожнього руху зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливим, керував транспортним засобом у хворобливому стані і перевозив масу вантажу, перевищуючи величину визначену технічною характеристикою транспортного засобу, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян.

Порушуючи вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України ОСОБА_18 не впевнився в безпеці виконання повороту ліворуч і, виконуючи поза перехрестям вказаний маневр, не переконався, що це не створить небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр перетин смугу руху та не надав дорогу зустрічному транспортному засобу марки «Тоуоta Land Сгuiser» під керуванням ОСОБА_8 і скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого даний автомобіль в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту «Пархоменко», де скоїв наїзд на потерпілих, спричинивши потерпілій ОСОБА_19 середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також загибель ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Таким чином, ОСОБА_18 своїми діями які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3(б, д), 2.9 (б), 10.1, 10.4 (ч.2), 22.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 ПДР України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило ОСОБА_19 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також загибель ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , скоїв злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2023 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 лютого 2023 року задоволено, зазначену ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На думку прокурора, вирок суду стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що при ухваленні виправдувального вироку судом визнано недопустимим доказом протокол огляду транспортного засобу від 17 листопада 2015 року та висновки комплексної автотехнічної та додаткової судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз. Однак, на переконання прокурора, вказаний висновок не відповідає фактичним обставинам провадження.

Висновок, до якого дійшов суд щодо надання ОСОБА_8 згоди на огляд автомобіля виключно на місці події, будь-якими доказами не підтверджується. Крім цього, огляд місця кримінального правопорушення, вчиненого на міській вулиці, додаткового дозволу не потребує.

Так, судом безпідставно не взято до уваги відомості, отримані в ході огляду автомобіля, який відбувся 17 листопада 2015 року за участю електрослюсаря ОСОБА_23 , під час якого зафіксовано швидкість автомобіля «Toyota Land Cruiser», яка складала 121 км/год, а також висновки комплексної та додаткової судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, в частині дослідження технічної можливості водія ОСОБА_8 попередити зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz809» при швидкості руху 121 км/год.

Відомості, отримані в результаті огляду автомобіля, узгоджуються з результатами слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_24 , у ході якого встановлено швидкість автомобіля 100 км/год, а також з показаннями свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Крім цього, суд посилався на висновок додаткової комплексної судової інженерно-транспортної експертизи, згідно з якого невідповідність вимогам п.31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України ходової частини автомобіля «Toyota Land Cruiser» (встановлення на одну вісь транспортного засобу шин різних моделей з різними малюнками протектора), не вплинула на виникнення цієї дорожньо-транспортної пригоди до безпосереднього зіткнення з автомобілем «Mersedes- Benz 809». Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, враховуючи, що експертний висновок № СЕ-19/123- 21/279-ГГ від 02 серпня 2021 року, є справедливим лише для сухого асфальтодорожного покриття, у той час як за результатом експертного висновку № 21239/18- 52/5962/20-52 від 28 лютого 2020 року, на яку посилається суд при ухваленні рішення, територія узбіччя мокра та покрита травою.

Водночас при ухваленні рішення судом безпідставно не взято до уваги висновки комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №526а від 22 січня 2016 року з вказаних питань, згідно з п.11 якого встановлено, що застосування водієм автомобіля «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 маневру зміни напрямку руху праворуч для збільшення інтервалу під час зустрічного роз`їзду, при зазначеному розташуванні транспортних засобів відносно елементів дороги, не може вважатись технічно обґрунтованим. Маневр, застосований водієм автомобіля «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 , за умови, що він може бути пов`язаний з виїздом із сухої ділянки правих коліс на мокру ділянку, вкриту опалим листям, не може вважатись технічно обґрунтованим.

Крім цього, як на доказ невинуватості ОСОБА_8 суд посилається на висновок експертизи №21239/18-52/5962/20-52 від 28 лютого 2020 року, проведеної КНДІСЕ. У той же час, при призначенні експертизи експерту надані неправильні вихідні дані, що вплинуло на висновок експертизи.

Суд першої інстанції також належно не оцінив показання обвинуваченого про можливе прискорення автомобіля внаслідок переміщення ноги водія в напрямку педалі акселератора після спрацювання подушки безпеки, хоча це є технічно неможливим у зв`язку з блокуванням подачі палива у випадках перебування транспортних засобів в аварійному технічному стані під час спрацювання подушок безпеки.

Як наслідок, швидкість руху автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після зіткнення експертом у своєму висновку не враховувалася.

Суд першої інстанції неправильно надав перевагу показанням обвинуваченого щодо швидкості його руху (60 км/год) та подальшого прискорення керованого ним автомобіля після зіткнення транспортних засобів, оскільки судовими експертами встановлена мінімальна величина швидкості руху на момент первинного контактування лише тільки за механічними ушкодженнями транспортного засобу в рамках 70-81 км/год, без врахування слідової інформації, яка утворилася на місці ДТП після первинного контактування автомобілів та інших механічних ушкоджень.

Незважаючи на те, що навіть за таких вихідних даних була встановлена мінімальна швидкість руху автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 70-81 км/год на момент зіткнення, суд взяв до уваги показання ОСОБА_27 і ОСОБА_28 щодо швидкості руху не більше ніж 60 км/год.

Всі інші докази сторони обвинувачення, які свідчили про значне перевищення швидкості водієм ОСОБА_8 , судом безпідставно визнано недопустимими.

Також на думку прокурора, безпідставно відкинуто показання свідка ОСОБА_24 , який дав показання і підтвердив їх при проведенні слідчого експерименту про швидкість руху автомобіля Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 у 100 км/год після зіткнення.

Ці показання і дані слідчого експерименту узгоджуються з показаннями ОСОБА_25 про швидкість руху біля 150 км/год, які суд також не взяв до уваги.

Помилковим є визнання недопустимим доказом протоколу огляду транспортного засобу від 17 листопада 2015 року, яким зафіксований факт аварійного спрацювання системи АБС автомобіля Тойота на швидкості 121 км/год. Сторона обвинувачення вважає, що ця несправність не могла утворитися раніше, оскільки всі зібрані докази свідчать про перебування автомобіля на момент зіткнення в технічно-справному стані. До участі у цій слідчій дії стороною обвинувачення залучено спеціаліста ОСОБА_23 .

Прокурор звертав увагу, що жодних експертних досліджень при проведенні огляду не проводилось, було здійснено лише технічне фіксування інформації, тому посилання суду на лист директора ТОВ «Гранд Мотор» про те, що результати слідчої дії носять інформаційно-консультативний характер є безпідставним. Крім цього, відповідно до кримінально-процесуального закону, директор ТОВ «Гранд Мотор» не може надавати оцінку доказам.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року залишити без змін.

На його думку, апеляційна скарга не містить жодних аргументів щодо неповноти дослідження судом першої інстанції обставин та доказів у справі, як і жодних посилань на порушення чинного законодавства щодо дослідження доказів та обставин.

Під час судового слідства в суді першої інстанції досліджено висновки експертиз, призначених та проведених під час досудового та судового слідства.

Захисник зазначає, що в цих висновках експертами встановлювалась та досліджувалась швидкість автомобіля Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 .

На переконання сторони захисту, суд дійшов правильного висновку, що огляд транспортного засобу Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 17 листопада 2015 року розпочато о 23 год 20 хв та закінчено 18 листопада 2015 року о 00 год. 30 хв., щодо швидкості руху в 121 км/год, а також фіксація під час слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_24 швидкості руху 80 км/год, 100 км/год, вчинені слідчим із грубим порушенням норм КПК України.

Окрім того, до огляду транспортного засобу 17 листопада 2015 року був залучений електрослюсар ОСОБА_23 , який не є спеціалістом у кримінальному провадженні чи особою, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, висновки під час досудового розслідування та судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань.

Під час допиту ОСОБА_23 повідомив, що було виявлено несправність по системі ABS автомобіля зі швидкістю 121 км/год, однак це могло виникнути і задовго до самої події ДТП.

Серед іншого, захисник звертає увагу, що в судовому засіданні 14 лютого 2018 року свідок ОСОБА_24 показав, що він не водій і не може зазначати, з якою швидкістю рухався автомобіль Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до зіткнення та до наїзду на пішоходів і про встановлення швидкості в 80 км/год, 100 км/год, на слідчому експерименті він не повідомляв.

Крім того, у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація з державних установ щодо технічного обґрунтування швидкості руху автомобіля 121 км/ год.

Щодо проведення низки експертиз захисник зазначає, що прокурор мав процесуальну можливість клопотати щодо надання тих чи інших вихідних даних, однак жодних заперечень чи зауважень щодо нібито надання хибних вихідних даних прокурором не заявлялось.

Суд першої інстанції, аналізуючи досліджені висновки експертиз та роз`яснення експертів, ураховуючи відсутність слідів гальмування автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , безпосередньо біля місця зіткнення автомобілів, про що свідчить схема до протоколу огляду місця ДТП та фототаблиці до нього, правильно оцінив доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що зіткнення відбулося майже миттєво після того, як автомобіль «Mercedes 809», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_18 , виконуючи маневр повороту наліво в стані гальмування вчинив виїзд на смугу руху автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , на невеликій відстані перед ним.

Таким чином, враховуючи зміст досліджених, під час проведення

судового слідства, висновків призначених експертиз, допиту свідків та експертів, суд дійшов правильного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_8 п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 2.3(д), 10.1, 12.3, 12.9(б), 31.4.5(г) ПДР України та заподіянням потерпілій ОСОБА_19 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також загибеллю ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав апеляційні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у апеляційній скарзі підстав, підтримав клопотання щодо повторного дослідження ряду доказів та допиту свідка ОСОБА_25 , прослуховування показів свідка ОСОБА_24 в суді першої інстанції, у зв`язку зі смертю останнього, від повторного допиту свідка ОСОБА_26 відмовився.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, оскільки вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпілі та представник потерпілого ОСОБА_29 , цивільні позивач та відповідачі та їх представники були повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважні причини неявки чи клопотання про відкладення судового засідання не направляли, тому відповідно до частини 4 статті 405 КПК України, вказана обставина не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, за клопотанням прокурора повторно дослідивши частину письмових доказів, повторно допитавши свідка ОСОБА_25 , прослухавши покази свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні 14.02.2018 та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності до статті 368 КПК України, серед іншого повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

В силу частини 3 статті 62 Конституції України, положень статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вимог частини 1 пункту 3 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Згідно з частиною 3 цієї статті обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з усталеною та широко розповсюдженою практикою Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати з сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (справи «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року тощо).

Відповідно до положень статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 92 КПК України закріплено, що обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель кількох осіб.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, визнав його невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину та виправдав за недоведеністю наявності в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Сторони не оспорюють ті обставини, що в результаті зіткнення двох автомобілів: «Меrsedes-Benz 809», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_18 , який здійснював маневр повороту ліворуч та автомобіля марки «Тоуоta Land Сгuiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , який їхав прямо та не мав наміру змінювати напрямок руху.

Зіткнення відбулося на полосі руху автомобіля марки «Тоуоta Land Сгuiser». Від удару керований ОСОБА_8 автомобіль виїхав за межі проїзної частини на зупинку транспорту «Пархоменко», де скоїв наїзд на потерпілих ОСОБА_19 , яка в результаті ДТП отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які загинули в результаті ДТП.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, оскільки вважає, що суд неправильно оцінив показання свідків у цьому кримінальному провадженні, необґрунтовано визнав недопустимими доказами протокол огляду транспортного засобу від 17 листопада 2015 року та висновки комплексної автотехнічної та додаткової судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, тому висновки суду першої інстанції щодо недоведеності наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Колегією суддів не перевірялися ті фактичні обставини, які сторони не оспорюють.

Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про безпідставність визнання судом першої інстанції недопустимим доказом протоколу огляду транспортного засобу від 17 листопада 2015 року та висновків комплексної автотехнічної та додаткової судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, через те, що відомості з вказаного огляду бралися до уваги експертами під час проведення вказаних експертиз.

Відповідно до частини 3 статті 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Задовольнивши клопотання прокурора та повторно дослідивши у судовому засіданні частину доказів цього кримінального провадження, колегія суддів погоджується з позицією прокурора щодо необґрунтованого визнання судом недопустимими низки доказів, які надала сторона обвинувачення для підтвердження обставин, що викладені в обвинувальному акті.

Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтями 86, 87 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист і шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду транспортного засобу «Тоуоta Land Сгuiser» від 17 листопада 2015 року, який мав місце о 23:20 год. за участю спеціаліста електрика-діагностика ТОВ «Грандмотор» ОСОБА_23 (т.5 а/п 153-158), з тих підстав, що ОСОБА_8 не надавав згоду на проведення такого огляду його автомобіля. Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Згідно зі статтею 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів; огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи; з метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів; при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

За змістом статей 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 233 та 234 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які перебувають у володінні особи. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, здобутого в результаті його вчинення, а також установлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 17 листопада 2015 року написав заяву слідчому, в якій зазначив, що надає згоду на огляд належного йому автомобіля у зв`язку з ДТП (т. 5 а/п 59).

Відповідно до змісту протоколу огляду місця події ДТП від 17 листопада 2015 року, в період з 13:30 год. до 23:00 год. за участю понятих, експерта-автотехніка спочатку було оглянуто місце ДТП та здійснено огляд автомобілів марки «Тоуоta Land Сгuiser» та «Меrsedes-Benz 809», у результаті якого було встановлено зовнішні пошкодження цих автомобілів. При цьому під час огляду автомобілів з них нічого не вилучалося, що свідчить про те, що метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження обох транспортних засобів як предметів, що зберегли на собі його сліди, без проникнення до них чи вилучення з цих автомобілів будь-яких предметів (т. 5 а/п 13-58).

Після проведення огляду на місці ДТП вказані автомобілі було направлено на майданчик тимчасового утримання, де у період часу з 23:20 год. 17 листопада 2015 року до 00:30 год. 18 листопада 2015 року було проведено огляд автомобіля марки «Тоуоta Land Сгuiser» в боксі на території Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області вже за участю спеціаліста електрика-діагностика ТОВ «Грандмотор» ОСОБА_23 і двох понятих (т. 5 а/п 153-157).

Отже, повторної згоди власника вказаного транспортного засобу на проведення огляду автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» не було потрібно, а тому не має підстав вважати, що огляд автомобіля слідчим було здійснено з порушенням вимог ст. 233 КПК України.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що ОСОБА_8 надав дозвіл слідчому ОСОБА_30 тільки на огляд автомобіля на місці події, тоді як згоди на проведення огляду належного йому автомобіля за участю електрика-діагностика ТОВ «Грандмотор» ОСОБА_23 із використанням діагностичного приладу марки «Panasonic CF-19» в боксі на території Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, обвинувачений ОСОБА_8 не надавав.

Згоди ОСОБА_8 , яка була надана ним на місці ДТП до проведення огляду транспортного засобу, було достатньо для проведення такого ж огляду на майданчику тимчасового утримання за участю спеціаліста.

Крім того, проведення огляду автомобіля у боксі за участю спеціаліста електрика-діагностика ТОВ «Грандмотор» ОСОБА_23 узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 237 КПК України, оскільки слідчий вправі запросити спеціаліста з метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо допустимості та належності вказаного доказу, оскільки він був отриманий відповідно до процесуального порядку, за відсутності будь-яких істотних порушень прав та свобод людини чи чинного законодавства, які б призвели до необхідності визнати його недопустимим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при оцінці як доказу протоколу огляду автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» від 17 листопада 2015 року за участю спеціаліста, допустив істотні порушення вимог КПК України, безпідставно визнав цей доказ недопустимим, тоді як вказаний протокол огляду є належним та допустимим доказом, а також виступає доказом для проведення у подальшому експертних досліджень, апеляційні доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Підсумовуючи це, колегія суддів взяла до уваги висновок Верховного Суду у цій же справі, викладений у постанові від 02 листопада 2023 року.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим визнання судом недопустимими доказами даних висновків комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 526А від 19 листопада 2015 року та додаткової експертизи № 146А від 03 червня 2016 року, даних протоколу слідчого експерименту від 05 квітня 2016 року (т.7 а/п 131-140), в ході якого було встановлено гальмівний шлях автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» з трьома людьми всередині при швидкості руху 60 км/год. та 121 км/год., оскільки ці докази були отримані відповідно до процесуального порядку, за відсутності будь-яких істотних порушень прав та свобод людини чи чинного законодавства, які б призвели до необхідності визнати їх недопустимими.

Колегія суддів звертає увагу, що на підставі вимог статей 94, 101 КПК України всі наявні докази суд повинен оцінити з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили, висновок експерта також не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Водночас доводи прокурора щодо відсутності у суду підстав для висновку про недоведеність факту керування водієм ОСОБА_8 автомобілем марки «Тоуоta Land Сгuiser», зі швидкістю 121 км/год., що вбачається з протоколу огляду транспортного засобу від 17.11.2015, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження.

Так, суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом протокол огляду автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» від 17 листопада 2015 року за участю спеціаліста, але проаналізував цей доказ по суті та зазначив, що не приймає до уваги отримані при огляді автомобіля «Тоуоta» показання реєстратора автомобіля щодо несправності системи АВS, яка сталася на швидкості 121 км на годину, оскільки показання реєстратора автомобіля, отримані за допомогою діагностичного приладу, не можуть свідчити про те, що виявлена несправність має стосунок до події, яка була предметом судового розгляду, оскільки реєстратор автомобіля не фіксує інформацію про дату та час виникнення несправності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що відомості, зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу «Тоуоta Land Сгuiser» від 17 листопада 2015 року, відповідно до яких швидкість автомобіля на момент ДТП складала 121 км/год, не можна вважати достовірними для доведення того факту, на доведення якого вони надавалися, а саме факту керування водієм ОСОБА_8 автомобілем марки «Тоуоta Land Сгuiser» під час ДТП зі швидкістю 121 км/год.

За змістом зазначеного протоколу, огляд проведено за участі спеціаліста, електрика-діагностика ТОВ «Грандмотор» ОСОБА_23 , за допомогою діагностичного приладу марки «Panasonic CF-19», який було підключено до реєстратора даних автомобіля.

Однак, у листах генерального директора ТОВ «Гранд Мотор» ОСОБА_31 роз`яснено, що результати огляду автомобіля марки «Тоуоta Land Сгuiser», який відбувся 17.11.2015 за участю електрослюсаря ОСОБА_23 , носять інформаційно-консультативний характер і не можуть використовуватися як висновок експерта чи спеціаліста. ТОВ «Гранд Мотор» не є експертною чи іншою подібною установою та не виконує експертних досліджень, що потребують спеціальних знань та використання певних наукових методів, в тому числі щодо визначення швидкості руху автомобіля в певний момент часу (т.5 а/п 152, 160).

Згідно з частиною 2 статті 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 статті 69 КПК України встановлено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань. Експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження й дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності роз`яснити його, прибути до суду і дати відповіді на запитання під час допиту (пункти 1, 2 частини 5 статті 69 КПК).

Відповідно до частини 1 статті 101 КПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

При цьому приписи статті 101 КПК не стосуються висновку спеціаліста.

Згідно з частиною 1 статті 71 КПК України, спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками і може надавати консультації, пояснення, довідки та висновки під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Спеціаліст має право надавати висновки з питань, що належать до сфери його знань, під час досудового розслідування кримінальних проступків, у тому числі у випадках, передбачених частиною 3 статті 214 КПК України (пункт 7 частини 4 статті 71 КПК).

Статтею 360 КПК України передбачено, що під час дослідження доказів суд має право скористатися усними консультаціями або письмовими роз`ясненнями спеціаліста, наданими на підставі його спеціальних знань. Спеціалісту можуть бути поставлені питання щодо суті наданих усних консультацій чи письмових роз`яснень.

Відповідно до статті 298-1 КПК України, процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Такі процесуальні джерела доказів не можуть бути використані у кримінальному провадженні щодо злочину, окрім як на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

На підставі проведеного системного аналізу зазначених вище норм кримінального процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку щодо неможливості використання висновку спеціаліста ОСОБА_23 щодо встановленої швидкості автомобіля у момент ДТП під керуванням ОСОБА_8 , що зафіксовано у протоколі огляду транспортного засобу від 17.11.2015, як процесуального джерела доказів у цьому кримінальному провадженні, оскільки стосується кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, яке за своєю класифікацією є тяжким злочином.

Така позиція колегії суддів абсолютно корелюється з послідовною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною зокрема у постановах від 27 вересня 2018 року у справі № 533/93/16-к, від 28 липня 2021 року у справі № 754/7890/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 711/93/17, від 29 травня 2023 року у справі № 583/877/21 тощо.

Крім того, під час допиту в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_23 пояснив, що дійсно за допомогою діагностичного приладу було виявлено несправність по системі АВS, на момент якої швидкість автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» складала 121 км/год, однак встановити точні дату, місце та час виникнення такої несправності неможливо, оскільки дана інформація не фіксується блоками самого автомобіля. Несправність по системі АВS автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser», д.р.н. НОМЕР_1 , на момент якої швидкість даного автомобіля складала 121 км/год, могла виникнути задовго до дорожньо-транспортної пригоди.

Також колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог прокурора щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, з огляду на наступне.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 червня 2018 року в справі № 398/5649/15.

Диспозиція статті 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Для з`ясування наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого наведеною нормою закону, мають бути встановлені три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

При цьому належить ураховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 цієї статті, тобто тільки такі порушення, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим є головною, вирішальною умовою, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Діяння за статтею 286 КК України може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Відповідно до встановленої позиції Верховного Суду, у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Подібне ж правило зазначено й у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14: у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Тільки порушення Правил дорожнього руху, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

Також суд вищої інстанції неодноразово звертав увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог Правил дорожнього руху, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Тож, у цьому кримінальному провадженні важливим є встановити, чи були наявні в діях ОСОБА_8 порушення ПДР, які безпосередньо призвели до ДТП та її тяжких наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції дослідив усі докази по справі: показання обох водіїв ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , показання потерпілих, свідків, експертів, протоколи слідчих експериментів, висновки експертиз та інші письмові докази, дав їм оцінку й дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, та виправдав його на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та дійшов переконливого висновку про відсутність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та суду показав, що 17 листопада 2015 року близько 13 год. керував автомобілем «Тоуоta Land Сгuiser», на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_32 , на задньому ОСОБА_27 , рухаючись по вул. Хмельницьке шосе зі швидкістю близько 60 км/год. в крайній правій смузі руху, перелаштувався в крайню ліву смугу, випередивши два автомобілі, які виїжджали з вул. Пархоменко. Перебуваючи між кафе «Бастіон» та виїздом з вул. Пархоменка бачив вантажівку, яка рухалась по зустрічній смузі руху перед світлофором зі швидкістю близько 40-50 км/год. На відстані близько 40-45м дана вантажівка почала вчиняти незрозумілий йому маневр зміщатись максимально близько до суцільної смуги руху. Припустивши, що водій здійснює маневр об`їзду якоїсь перешкоди на проїзній частині, продовжував рух по своїй смузі руху. Перебуваючи на відстані близько 20-25 м, вантажівка, рухаючись зі швидкістю 30 км/год. та не зупиняючись, почала вчиняти маневр повороту вліво без вмикання покажчика повороту, одразу почав гальмувати, подавати звукові сигнали, проте вантажівка лівою передньою частиною вдарила його автомобіль в ліву передню частину, від чого вибухнули всі подушки безпеки, а він втратив контроль над керуванням автомобілем. Унаслідок удару його автомобіль змінив траєкторію руху, виїхав на обочину, де було мокро, зіткнувшись із зупинкою громадського транспорту.

Допитаний у суді першої інстанції як обвинувачений ОСОБА_18 , провадження щодо якого згодом було закрито у зв`язку з його смертю, показав, що 17 листопада 2015 року в обідню пору доби керував вантажівкою «Меrsedes-Benz 809», разом з двома експедиторами Куликом та Паровим, здійснював доставку товарів по магазинах. Рухаючись зі швидкістю близько 30 км/год на вул. Хмельницьке шосе в м. Кам`янці-Подільському в напрямку м. Хмельницького, мав намір повернути у двір на вул. Пархоменка. Увімкнувши покажчик лівого повороту, почав маневр повороту наліво, однак перетнувши передніми колесами автомобіля роздільну осьову смугу руху, відчув себе погано потемніло в очах, втратив свідомість, через що однією ногою натиснув на педаль гальма, а іншою педаль щеплення, від чого автомобіль юзом проїхав ще близько двох метрів та зупинився посеред зустрічної смуги рухи. Через п`ять хвилин відчув удар в ліву передню частину автомобіля, пробувши за кермом автомобіля ще близько декількох хвилин, прийшов до свідомості та вийшов з автомобіля. Перед здійсненням маневру повороту бачив на зустрічній смузі автомобіль за 200 м до нього. Вважав, що Правила дорожнього руху України не порушував, а зіткнення відбулося через раптове погіршення стану його здоров`я, що від нього не залежало.

Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , які знаходились в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , показали, що рухаючись по Хмельницькому шосе, не доїжджаючи до зупинки « ОСОБА_33 », бачили як вантажівка, здійснюючи маневр повороту ліворуч, перегородила смугу руху, по якій їхали вони. Свідок ОСОБА_27 зазначила, що за 10-12м від автомобіля ОСОБА_8 вантажівка несподівано розпочала маневр повороту вліво, виїхавши на зустрічну смугу руху, по якій рухались вони, тоді як свідок ОСОБА_28 вказала, що це відбулося за 25-30м від них. Відбувся удар в їх автомобіль, спрацювали подушки безпеки, від удару автомобіль кинуло різко вправо, після чого автомобіль заїхав в зупинку громадського транспорту. Свідок ОСОБА_27 стверджувала, як водій з багаторічним стажем, що швидкість автомобіля складала не більше 60 км/год., оскільки жодного дискомфорту, який вона відчуває в разі високої швидкості, не відчувала. Вантажівка виїхала на смугу зустрічного руху несподівано, вона як водій не змогла би зреагувати ніяким чином. Свідок ОСОБА_28 також вважала, що часу здійснити будь-які дії для уникнення зіткнення не було, все сталося миттєво.

Стосовно доводів прокурора, що швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_8 становила 121 км/год, тому його дії перебувають у причинному зв`язку з ДТП, то колегія суддів не може з ними погодитись, оскільки сукупність зібраних у цьому кримінальному провадженні доказів не доводить цю обставину.

Посилання прокурора на висновки комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 526А від 22.01.2016 (т. 6 а/п 29-34) та додаткової комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №146А від 03.06.2016 (т. 7 а/п 211-220), як на докази, що доводять швидкість автомобіля ОСОБА_8 у момент зіткнення 121 км/год, є неспроможними та спростовуються змістом цих висновків.

Так, при проведені експертизи № 526А від 22.01.2016 на вирішення експерта слідчим поставлено питання, яка швидкість руху автомобіля марки «Тоуоta Land Сгuiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виходячи з даних, зафіксованих на електронних носіях автомобіля. У відповідь експерт зазначив, що визначення швидкості руху транспортного засобу по даним електронних носіїв автомобіля не входить до об`єкта вивчення автотехнічної експертизи і виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, з цієї причини зазначене питання не вирішувалось.

Тоді як самим слідчим при призначенні зазначених експертиз у поставлених питаннях та вихідних даних зазначалося, що швидкість автомобіля марки «Тоуоta Land Сгuiser» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складала в тому числі і 121 км/год.

Між тим, у висновку експертизи № 526А від 22.01.2016 зазначено, що за величиною найбільшого сліду гальмування встановлено, що швидкість руху автомобіля «Меrsedes-Benz 809», складає 31,65 км/год. У такій дорожній обстановці водій автомобіля «Меrsedes-Benz 809» ОСОБА_18 з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 9.2(б), 9.4, 10.1, 10.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України.

Водій автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser», з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до п.п. 10.1, 12.4, 12.3 ПДР України. У такій дорожній обстановці при заданих варіантах швидкості автомобіля (60 і 121 км/год.) з вказаного моменту виникнення небезпеки, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Меrsedes-Benz 809», шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до смуги руху останнього. При заданій дорожній обстановці в умовах встановлених обставинах виникнення небезпеки при швидкості руху 121 км/год. водій ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Меrsedes-Benz 809» шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до смуги руху останнього якби рухався з допустимою для населеного пунктів швидкістю (60 км/год.).

Ймовірна величина віддалення автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» від місця зіткнення в момент перетинання лівої частини кабіни автомобіля «Меrsedes-Benz 809» осьової лінії дорожньої розмітки складає: при швидкості руху 60 км/год. 25,83м, при швидкості руху 121 км/год. 52,09м. Зупиночний шлях автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» при швидкості руху 60 км/год. складає 40,6-42,21м.

Відповідно до висновку експертизи №146А від 03.06.2016, віддалення автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» від місця зіткнення в момент перетинання лівої частини кабіни автомобілем марки «Меrsedes-Benz 809» осьової лінії дорожньої розмітки складає при швидкості руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser»: 60 км/год. 25,83м, 80 км/год. 34,44м, 100 км/год. 43,05м, 121 км/год. 52,09м.

Водночас встановлено, що показання водія ОСОБА_18 в частині віддалення зустрічних транспортних засобів в момент перетинання осьової лінії габаритної точки кабіни керованим ним транспортним засобом осьової лінії розмітки 1.1 ПДР України на відстані 141,6м з технічної точки зору є неспроможними. Так само і показання свідка ОСОБА_26 щодо розташування зустрічних автомобілів в момент виникнення небезпеки для руху водію «Тоуоta Land Сгuiser» на відстані 140,5 м, а також показання свідка ОСОБА_25 про те, що відстань між передніми частинами автомобілів «Тоуоta Land Сгuiser» та «Меrsedes-Benz 809» з моменту проїзду останнім автобусної зупинки складала 620 м, з технічної точки зору також є неспроможними.

Показання водія ОСОБА_8 в частині взаємного розташування зустрічних транспортних засобів в момент виникнення небезпеки для його руху на відстані 40-45 м не позбавлені технічної спроможності. У такій дорожній обстановці причиною ДТП з технічної точки зору стало невиконання водієм автомобіля «Меrsedes-Benz 809» ОСОБА_18 вимог «дати дорогу» відносно водія автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» ОСОБА_8 (п.п.10.1, 10.4 ПДР України), а при швидкості руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» на момент виникнення небезпеки 121 км/год, причиною ДТП з технічної точки зору стало невиконання водієм автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» ОСОБА_8 вимог п. 12.4 ПДР України.

На підставі проведеного аналізу зазначених вище експертиз, колегія суддів зазначає, що експертизами не встановлена швидкість руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 на рівні 121 км/год, а така величина була надана експерту слідчим лише як вихідні дані для проведення дослідження.

При цьому швидкість автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» на рівні 121 км/год була зазначена в протоколі огляду транспортного засобу від 17.11.2015 за участю спеціаліста за допомогою діагностичного приладу «Panasonic CF-19», колегія суддів уже зазначала, що ці дані є недостовірними та їх не можна брати до уваги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що швидкість ОСОБА_8 під час ДТП становила 121 км/год.

Доводи сторони обвинувачення, що відомості, отримані в результаті огляду автомобіля, узгоджуються з результатами слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_24 , у ході якого встановлено швидкість автомобіля 100 км/год, а також з показаннями свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , також визнаються колегією суддів неспроможними, оскільки вказані свідки не є експертами, тоді як швидкість руху автомобіля може бути встановлена експертним шляхом, крім того, спростовуються показами самого свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні в суді першої інстанції, проведеним у цьому кримінальному провадженні експертним дослідженням (додатковою комплексною судовою автотехнічною та транспортно-трасологічною експертизою №146А від 03.06.2016, висновком судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 21239/18-52/5962/20-52 від 20 лютого 2020 року, яким було встановлено, що мінімальна величина швидкості руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» на момент первинного контакту з автомобілем «Меrsedes-Benz 809» могла складати близько 70-81 км/год).

Так, свідок ОСОБА_24 у суді першої інстанції показав, що 17 листопада 2015 року в обідню пору доби перебував поряд зупинки маршрутного транспорту «Пархоменко» по Хмельницькому шосе в м.Кам`янці-Подільському. На дорогу в напрямку м. Хмельницького не дивився, стояв та палив цигарку, виглядаючи потрібний йому автобус в протилежну сторону, тому не може сказати з якою швидкістю їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_8 до зіткнення, оскільки дивився зовсім в інший бік. Почув сильний скрегіт, чорна машина зачепила іншу та несеться на нього. Він відскочив і побіг в сторону дворів, не оглядаючись. Коли біг, рятуючись від автомобіля, почув сильний удар і зрозумів, що авто в`їхало у зупинку. В стресовому стані пішов додому і вийшов до зупинки через 30 хв, лише тоді зрозумів наслідки дорожньо-транспортної пригоди. Підтвердив, що за його участю було проведено слідчий експеримент, в ході якого він визначав швидкість автомобіля, однак ствердив, що об`єктивно визначити швидкість даного автомобіля він не зможе, оскільки не бачив як цей автомобіль рухався по дорозі до зіткнення з вантажівкою, а коли побачив автомобіль, то інстинктивно рятував своє життя, не оцінюючи деталі, зокрема, і його швидкість, він тільки висловив своє припущення щодо швидкості руху.

Натомість, у протоколі слідчого експерименту від 13 січня 2016 року вбачається, що свідок ОСОБА_24 у присутності понятих на місці дорожньо-транспортної пригоди шляхом спостереження за автомобілем «Тоуоta Land Сгuiser», який тричі розпочинав свій рух зі швидкістю 60, 80 та 100 км/год по вул. Хмельницьке шосе за перехрестям з вул.Пархоменка в напрямку перехрестя з вул.Черняховського, встановив, що швидкість автомобіля на момент ДТП складала 100 км/год (т.6 а/п 179-184).

Дослідивши дані вказаного вище слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_24 , з урахуванням показань останнього в судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність визнання такого доказу в силу ст.85 КПК України неналежним, з чим погоджується апеляційний суд.

Як в суді першої інстанції, так і ході перевірки доводів апеляційної скарги та повторного дослідження цих доказів, установлено, що ОСОБА_24 не бачив автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser» до зіткнення з автомобілем «Меrsedes-Benz 809», будучи повернутим зовсім в інший бік, а звернув увагу на автомобіль лише тоді, коли той після зіткнення у некерованому стані їхав по узбіччю в сторону зупинки, де стояв свідок. Рятуючи своє життя та не оглядаючись, ОСОБА_24 побіг від автомобіля в напрямку дворів, при цьому об`єктивно оцінити швидкість руху автомобіля аж ніяк не міг.

Окрім того, у судовому засіданні 14 лютого 2018 року в суді першої інстанції під час допиту свідок ОСОБА_24 показував, що не є водієм і не може визначити, з якою швидкістю рухався автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser» д.н.з. НОМЕР_1 до зіткнення та наїзду на пішоходів і про встановлення швидкості в 80 км/год, 100 км/год на слідчому експерименті він слідчому не повідомляв.

Під час апеляційного розгляду також був повторно допитаний свідок ОСОБА_25 , який показав, що був в автомобілі разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , водій ОСОБА_18 виконував маневр повороту наліво, він бачив далеко автомобіль Крочака, відстань до цього автомобіля він не пам`ятає, та знову схилився над телефоном, а через декілька секунд сталося зіткнення, менше 20 м проїхали від перетину розмітки до зіткнення, яке сталося на зустрічній смузі. Деталі не пам`ятає, але в суді першої інстанції та на слідчому експерименті казав правду.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_25 показав, що в листопаді 2015 року в обідню пору доби разом з водієм ОСОБА_18 та експедитором ОСОБА_26 здійснювали доставку товарів по місту, рухались вантажним автомобілем по Хмельницькому шосе в м. Кам`янці-Подільському в напрямку м. Хмельницького. Маючи намір повернути в двір на вул. Пархоменко до магазину «Даринка», ОСОБА_18 пригальмував та ввімкнув покажчик повороту. Здійснюючи маневр повороту наліво, пересік передньою частиною автомобіля роздільну смугу руху, виїхавши частково на зустрічну смугу та загальмував з метою уникнення зіткнення з автомобілем ОСОБА_34 , який рухався по зустрічній смузі зі швидкістю близько 150 км/год, через 2 секунди відбувся удар з автомобілем ОСОБА_34 , який рухався по зустрічній смузі. Момент удару не бачив, оскільки користувався мобільним телефоном. Ствердив, що перед маневром повороту, рухаючись ще по своїй смузі руху, бачив по зустрічній смузі автомобіль ОСОБА_34 , однак жодної небезпеки від нього не відчув, бо той перебував далеко за 600 м від них. Зіткнення відбулось, коли вантажний автомобіль стояв частково на зустрічній смузі руху. Додав також те, що ОСОБА_18 того дня на здоров`я не скаржився і свідомість за кермом не втрачав.

В ході слідчого експерименту від 17 березня 2016 року, проведеного за його участю, свідок ОСОБА_25 на місці події показав, що побачив автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser», який рухався по зустрічній смузі руху на відстані 620 м від автомобіля «Меrsedes-Benz 809», який в свою чергу рухався на вул. Хмельницьке шосе навпроти зупинки громадського транспорту «Пархоменко».

Показання свідка ОСОБА_25 , який перебував в автомобілі з обвинуваченим ОСОБА_18 , спростовують показання ОСОБА_18 про раптове погіршення стану його здоров`я, що від нього не залежало.

Крім того, суд першої інстанції проаналізував і показання свідка ОСОБА_26 , який суду показав, що в листопаді 2015 року під час доставки товарів по місту з водієм ОСОБА_18 та експедитором ОСОБА_25 рухались вантажним автомобілем по Хмельницькому шосе в м. Кам`янці-Подільському в напрямку м. Хмельницький. Перед здійсненням маневру повороту наліво у двір на вул. Пархоменко, бачив автомобіль ОСОБА_8 в районі кафе «Бастіон», після чого був сконцентрований на накладних дорученнях і на дорогу вже не дивився. Під час повороту вліво ОСОБА_18 загальмував, після чого відбувся удар з іншим автомобілем. У момент зіткнення вантажний автомобіль частково пересік роздільну смугу руху, передньою частиною перебуваючи на зустрічній смузі руху. Після зіткнення автомобіль ОСОБА_8 змінив траєкторію руху і вилетів на обочину. Вважав, що водій ОСОБА_18 , здійснюючи маневр повороту, загальмував з метою уникнення зіткнення з зустрічним автомобілем, оскільки розумів, що не встигає перетнути зустрічну смугу руху.

Також судом першої інстанції встановлено, що свідок ОСОБА_26 під час проведення слідчого експерименту 17 березня 2016 року за його участю, на місці події показав, що автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser», який рухався по зустрічній смузі руху, на момент перетину лівою частиною кабіни автомобіля «Меrsedes-Benz 809» осьової лінії 1.1 Правил дорожнього руху України перебував на відстані 140,5 м.

Відповідно до вимог статті 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу.

Згідно вимог частини 1 статті 96 КПК України сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка.

Колегія суддів погоджується з визнанням судом першої інстанції недостовірними відомостей, отриманих внаслідок проведеного 13.01.2016 слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_24 , оскільки згідно показань останнього в суді він не бачив автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser» до зіткнення з автомобілем «Меrsedes-Benz 809», бо був повернутий зовсім в іншу сторону і звернув увагу на автомобіль лише тоді, коли той після зіткнення в некерованому стані їхав по узбіччю прямо на нього, тобто цей свідок не сприймав особисто та не бачив руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» до зіткнення та не є водієм, щоб мати можливість припускати про ймовірну швидкість, тому відомості, які отримав слідчий в ході проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_24 , а саме швидкість руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» до зіткнення. є недостовірними.

Також суд першої інстанції не взяв до увагу покази свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в судовому засіданні, а також в ході проведення слідчих експериментів за їх участю, щодо величин віддалення транспортних засобів, так як вони спростовуються висновком додаткової комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №146А від 03.06.2016 року, яким підтверджено їх неспроможність з технічної точки зору, а тому суд не вправі брати їх до уваги та ставити в основу обвинувачення отримані відомості, з чим погоджується і колегія суддів.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що доводи сторони обвинувачення щодо швидкості автомобіля«Тоуоta Land Сгuiser» у момент зіткнення під керуванням ОСОБА_8 121 км/год. спростовуються висновком судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 21239/18-52/5962/20-52 від 20 лютого 2020 року, під час якої було детально досліджено механічні пошкодження, які отримали транспортні засоби, з урахуванням характеру руху транспортного засобу після зіткнення, було встановлено, що мінімальна величина швидкості руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» на момент первинного контакту з автомобілем «Меrsedes-Benz 809» могла складати близько 70-81 км/год.

На підставі проведених розрахунків експертами встановлено, що мінімальна величина швидкості руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» на момент первинного контакту із автомобілем «Меrsedes-Benz 809» могла складати близько 70…81 км/год. При швидкості руху 70…81 км/год водій автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до траєкторії руху автомобіля «Меrsedes-Benz 809», та відповідно уникнути зіткнення із автомобілем «Меrsedes-Benz 809», шляхом застосування екстреного гальмування.

З технічної точки зору підстав уважати, що дії водія автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наїздом автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» на зупинку громадського транспорту експертами не встановлено.

Тобто, при швидкості руху цього транспортного засобу під керуванням ОСОБА_8 70-81 км/год та 60 км/год водій не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до траєкторії руху автомобіля «Меrsedes-Benz 809» шляхом застосування екстреного гальмування, оскільки зупинний шлях даного автомобіля в обох випадках є значно більшим відстані віддалення транспортних засобів в момент виникнення небезпеки (т. 2 а/п 130-145).

Цей висновок експерта є належним та допустимим доказом, нічим не спростований, і стороною обвинувачення не наведено жодного доводу щодо його недостовірності. З цього висновку випливає, що навіть якщо в момент виникнення небезпеки автомобіль «Тоуоta» рухався з допустимою швидкістю 60 км на годину, небезпека, створена автомобілем «Меrsedes», не залишала йому достатнього часу для того, щоб уникнути зіткнення шляхом гальмування.

Тож, за результатом аналізу наведених вище доказів, колегія суддів дійшла висновку, що порушення обвинуваченим ОСОБА_8 пункту 12.9 (б) ПДР, відповідно до якого, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 (60 км/год у межах населених пунктів) на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної в обвинувальному акті швидкості 121 км/год, тоді як при швидкості руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_8 70-81 км/год та 60 км/год, водій не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до траєкторії руху автомобіля «Меrsedes-Benz 809» шляхом застосування екстреного гальмування та уникнути зіткнення.

Пред`явлення в обвинуваченні ОСОБА_8 порушення ним пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, так само не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП.

Небезпекою для руху є зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху ТЗ чи перетинає її). Моментом виникнення небезпеки вважається така дорожньо-транспортна ситуація, в якій водій повинен негайно вжити заходів для попередження пригоди чи зменшення ступеня тяжкості її наслідків і яка може бути об`єктивно виявлена з робочого місця водія. А технічною можливістю попередження ДТП можливість уникнути зіткнення (наїзду) шляхом зменшення швидкості, зупинки чи маневру ТЗ.

Під час судового розгляду було встановлено, що небезпека для руху водію ОСОБА_8 виникла саме з моменту перетинання осьової розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України автомобілем «Меrsedes-Benz 809». Відстань між автомобілями в момент виникнення небезпеки складала 40-45 м, а з моменту перетинання осьової лінії автомобіль «Меrsedes-Benz 809» долає відстань по дузі 13.3 м, з чого слідує, що автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser» в момент виникнення небезпеки для його руху знаходився на відстані 27-32,1 м (40-45 м 13,3 м). Ураховуючи, що зупинний шлях автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» при швидкості руху 70-81 км/год складає 54-66 м, а при швидкості 60 км/год 42-43 м, що є значно більшим за 27-32,1 м, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до траєкторії руху «Меrsedes-Benz 809» та уникнути зіткнення.

Зазначене вище підтверджується висновком експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи №4188/17-26 від 01.09.2017 року, згідно з яким в обставинах дорожньо-транспортної пригоди факт повного залишення автомобілем «Тоуоta Land Сгuiser» меж проїзної частини та наїзду на зупинку громадського транспорту і пішоходів, які перебували на цій зупинці, відбувся після його контактування з автомобілем «Меrsedes-Benz 809», що і є наслідком фактичної втрати керованості автомобілем «Тоуоta Land Сгuiser». Така ситуація з технічної точки зору кваліфікується як втрата керованості, де водій ОСОБА_35 перебуває в аварійній обстановці. Дії водія, який перебуває в аварійній обстановці, вимогами ПДР України не регламентуються, а залежать від суб`єктивних психофізичних якостей водія.

Таким чином, в заданій дорожній обстановці з технічної точки зору водій автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» ОСОБА_8 після первинного контактування транспортних засобів своїми односторонніми діями не мав технічної можливості контролювати руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser», при якому відбулася зміна траєкторії його руху та відповідно зміненій траєкторії руху даний автомобіль повністю залишив межі проїзної частини, здійснивши наїзд на зупинку громадського транспорту «Пархоменко» і пішоходів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які перебували на цій зупинці, з застосуванням дій, що передбачені у вимогах ПДР України, оскільки траєкторія руху автомобіля була змінена внаслідок зіткнення з іншим транспортним засобом.

Немає технічних підстав стверджувати, що невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам ПДР України після первинного контактування транспортних засобів, знаходилась у причинному зв`язку з тим, що автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser» по зміненій внаслідок зіткнення траєкторії руху повністю залишив межі проїзної частини та здійснив наїзд на зупинку громадського транспорту і пішоходів (т. 2 а/п 21-25).

Також у провину ОСОБА_36 ставилося порушення пункту 31.4.5 (г) ПДР - забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо на одну вісь транспортного засобу встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів.

Утім, колегія суддів встановила, що вказана обставина також не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з фатальними наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Як в суд першої, так і в апеляційній інстанції відповідні доводи апеляційної скарги прокурора були досліджені, але не знайшли свого підтвердження.

За висновком додаткової комплексної судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/123-21/279-ІТ від 02 серпня 2021 року, невідповідність вимогам п.31.4.5(г) Правил дорожнього руху України ходової частини автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser», з технічної точки зору не впливала на виникнення дорожньо-транспортної пригоди до безпосереднього зіткнення з автомобілем «Меrsedes-Benz 809» (т. 3 а/с 199-202).

Доводи прокурора що висновок додаткової комплексної судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/123- 21/279-ГГ від 02 серпня 2021 року, згідно з якого невідповідність вимогам п.31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України ходової частини автомобіля «Toyota Land Cruiser» (встановлення на одну вісь транспортного засобу шин різних моделей з різними малюнками протектора), не вплинула на виникнення цієї дорожньо-транспортної пригоди до безпосереднього зіткнення з автомобілем «Mersedes- Benz 809», не відповідає фактичним обставинам справи, враховуючи, що цей експертний висновок є справедливим лише для сухого асфальтодорожного покриття, у той час як за результатом експертного висновку № 21239/18- 52/5962/20-52 від 28 лютого 2020 року, на яку посилається суд при ухваленні рішення, територія узбіччя мокра та покрита травою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно обвинувального акту перед ДТП ОСОБА_8 рухався по сухій прямій асфальтованій проїзній частині Хмельницького шосе, вже після зіткнення автомобіль в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту де скоїв наїзд на потерпілих, тоді як за висновком експерта №4188/17-26 від 01.09.2017 року факт повного залишення автомобілем «Тоуоta Land Сгuiser» меж проїзної частини та наїзду на зупинку громадського транспорту і пішоходів, які перебували на цій зупинці, відбувся після його контактування з автомобілем «Меrsedes-Benz 809», що і є наслідком фактичної втрати керованості автомобілем «Тоуоta Land Сгuiser», а не встановлення на одну вісь транспортного засобу шин різних моделей з різними малюнками протектора. Від зіткнення сталася втрата керованості, де водій ОСОБА_35 перебував в аварійній обстановці, у зв`язку з чим його дії вимогами ПДР України не регламентуються, а залежать від суб`єктивних психофізичних якостей водія.

Відповідно до пункту 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Колегія суддів не вважає доведеним порушення зі сторони ОСОБА_8 цього пункту ПДР, оскільки з огляду на досліджені обставини справи, автомобіль під керуванням ОСОБА_8 рухався по своїй смузі руху прямо, в керованому стані, будь-яких несправностей технічного характеру при дослідженні основних систем, які безпосередньо впливають на стійкість та керованість автомобіля до моменту розвитку дорожньо-транспортної пригоди, що могли призвести до зміни напрямку руху автомобіля по незалежним від водія причинах, не виявлено (підтверджено висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 465А від 11 лютого 2016 року).

Саме момент зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_18 став причиною зміни напрямку руху автомобіля «Тоуоta Land Сгuiser» та наїзду на зупинку, де перебували люди, оскільки після первинного контактування транспортних засобів ОСОБА_8 вже не мав технічної можливості контролювати рух автомобіля (висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №467А від 30.12.2015).

Щодо ставлення у провину ОСОБА_8 порушення пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б,д) ПДР, які за своїм змістом є загальними та стосуються регулювання поведінки водія на дорозі, а саме п.1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, п.1.5 Правил дорожнього руху України, передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, та п.2.3(б,д) Правил дорожнього руху України, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, то колегія суддів вважає, що ці порушення не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної події, з огляду на те, що вказані правила дорожнього руху є загальними (зазначені в Розділі 1 «Загальні положення» та в Розділі 2 «Права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів»), такими, що стосуються абсолютно всіх без винятку водіїв транспортних засобів, позбавлені конкретного змісту і можуть розглядатись лише в сукупності з правилами, якими передбачено чітку та категоричну поведінку водія у конкретній заданій дорожній обстановці.

В ході судового розгляду встановлено, що у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, рухався у крайній лівій смузі руху проїзної частини Хмельницького шосе в напрямку м. Кам`янця-Подільського зі швидкістю 70-81 км/год. На відстані 40-45 м до автомобіля ОСОБА_8 , водій автомобіля «Меrsedes-Benz 809» ОСОБА_18 , рухаючись зі швидкістю 31,65 км/год, розпочав маневр повороту наліво, перетнувши горизонтальну розмітку 1.1 Правил дорожнього руху України, що забороняється згідно Розділу 34 Правил дорожнього руху України, не доїхавши до перехрестя, де такий маневр було дозволено, зменшивши таким чином кут завороту, при цьому збільшивши час перебування на зустрічній смузі руху. При цьому водій ОСОБА_18 перед зміною напрямку руху свого автомобіля не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу автомобілю «Тоуоta Land Сгuiser» під керуванням ОСОБА_8 , скоїв зіткнення з автомобілем останнього. Внаслідок зіткнення автомобіль «Тоуоta Land Сгuiser» під керуванням ОСОБА_8 в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту де скоїв наїзд на потерпілих.

Враховуючи встановлений судом першої інстанції механізм ДТП та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про врахування судом тільки показань ОСОБА_27 і ОСОБА_28 щодо швидкості руху не більше ніж 60 км/год., безпідставно визнавши недопустимими всі інші докази сторони обвинувачення, які свідчили про значне перевищення швидкості водієм ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції врахована встановлена висновком експерта мінімальна швидкість руху автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 70-81 км/год на момент зіткнення та надана оцінка можливості водія ОСОБА_8 уникнути ДТП при вказаній швидкості.

Таким чином, причиною дорожньо-транспортної пригоди в заданій дорожній обстановці стало не порушення водієм Крочаком п.п.1.3, 1.5, 2.3(б,д), 10.1, 12.3, 12.9(б), 13.4.5(г) Правил дорожнього руху України, а порушення водієм автомобіля «Меrsedes-Benz 809» ОСОБА_18 пунктів 10.1, 10.4 та вимог горизонтальної розмітки 1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, які є імперативними та обов`язковими до виконання, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фатальними наслідками даної дорожньо-транспортної події, що було встановлено судом під час розгляду цього кримінального провадження та ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року провадження в частині обвинувачення ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України було закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав.

Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №163/1753/17, провадження № 51- 3182 км 19 зазначав, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

З огляду на конкретні обставини справи, те, що ОСОБА_8 не зміг уникнути зіткнення, в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту де скоїв наїзд на потерпілих, не може бути поставлено йому в провину, тому що він не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення Правил дорожнього руху іншим водієм; він не передбачав і не мав можливості передбачити, що перед початком здійснення маневру повороту ліворуч водій ОСОБА_18 , при відстані 40-45м між автомобілями в момент виникнення небезпеки, перетнувши горизонтальну розмітку 1.1 Правил дорожнього руху України, в недозволеному місці, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу автомобілю «Тоуоta Land Сгuiser» під керуванням ОСОБА_8 , виїде на зустрічну смугу руху, через що буде вчинене зіткнення з автомобілем останнього.

Враховуючи встановлений механізм ДТП, колегія суддів вважає неспроможними доводи прокурора, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №526а від 22 січня 2016 року, що застосування водієм автомобіля «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 маневру зміни напрямку руху праворуч для збільшення інтервалу під час зустрічного роз`їзду, при зазначеному розташуванні транспортних засобів відносно елементів дороги, не може вважатись технічно обґрунтованим; маневр, застосований водієм автомобіля «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 , за умови, що він може бути пов`язаний з виїздом із сухої ділянки правих коліс на мокру ділянку, вкриту опалим листям, не може вважатись технічно обґрунтованим. ОСОБА_8 не змінював напрямок руху до моменту ДТП, зіткнення сталося на його смузі руху та вже після зіткнення, від удару його автомобіль у некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на зупинку громадського транспорту, де скоїв наїзд на потерпілих.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_8 п.п.1.3, 1.5, 2.3(б), 2.3(д), 10.1, 12.3, 12.9(б), 31.4.5(г) Правил дорожнього руху України та заподіянням потерпілій ОСОБА_19 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також загибеллю ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 внаслідок ДТП.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, відповідно до яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати зі сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з вимогами частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Зазначене вище у своїй сукупності спростовує апеляційні доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та наявності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України.

Отже, колегія суддів, визнавши необґрунтованим визнання судом першої інстанції ряду доказів недопустимими, визнавши ці докази допустимими та проаналізувавши їх в сукупності з іншими доказами, повторно допитавши свідка ОСОБА_25 , частково дослідивши письмові докази кримінального провадження, вважає, що сукупність наявних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом, не доводить поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України,

Колегія суддів визнає безпідставними апеляційні доводи прокурора щодо необхідності скасування виправдувального вироку стосовно ОСОБА_8 та ухвалення обвинувального вироку, оскільки судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, повно та всебічно досліджені докази кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні виправдувального вироку, які були би підставою для його скасування, не встановлено.

Тож, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 та ухвалення нового обвинувального вироку, оскільки суд першої інстанції цілком вмотивовано й обґрунтовано визначив підстави для ухвалення виправдувального вироку щодо останнього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, а під час апеляційного розгляду не встановлено доказів на спростування цього висновку суду першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3