єдиний унікальний номер справи 546/361/24
номер провадження 1-кп/546/75/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Решетилівка кримінальне провадження № 0000164, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 7 неповнолітніх дітей АДРЕСА_1 , доньок ОСОБА_6 2010 р.н., Лори 2021 р.н., не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на даний час утримується в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», не інваліда, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження, яке надійшло до суду 02.05.2024.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 05.02.2024 у вечірній час доби ОСОБА_4 разом із раніше знайомим йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за місцем мешкання останнього в буд. АДРЕСА_4 , де розпивали спиртні напої.

Під час відпочинку, в проміжок часу між 22.00 та 00.00 год. 05.02.2024, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 взяв зі столу побутовий ніж і завдав ОСОБА_4 один удар в область тулуба, спричинивши непроникаюче ножове поранення грудної клітини зліва. Намагаючись забрати ніж у ОСОБА_7 , ОСОБА_4 схопився долонею руки за лезо, внаслідок чого отримав різану рану лівої кісті. В цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел на заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_7 , ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, відібрав у ОСОБА_7 ніж і наніс не менше 10 ударів ножом у ділянку тулуба, від яких останній помер на місці події.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 128 від 07.03.2024, отримав тілесні ушкодження у вигляді: ран шкіри, які переходять в раньові канали, що пошкоджують на своєму шляху м`які тканини, проникають у грудну порожнину з ушкодженням лівої легені. Чисельні наскрізні поранення обох долей лівої легені, місцями проникаючі до кореня легень, з ушкодженням магістральних судин, з утворенням більше 10-ти ран по всіх поверхням.

Вищевказані тілесні ушкодження носять прижиттєвий характер, утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, клинок якого мав обушок і гостре лезо, стосовно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, а в даному випадку потягли за собою смерть.

Причиною смерті ОСОБА_7 стала гостра крововтрата, яка розвинулась при сліпих проникаючих колото-різаних пораненнях тулубу з ушкодженнями внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_7 настала в проміжок часу між 22.00 і 00.00 годин 05.02.2024.

Таким чином, за вчинення умисних дій, які виразилися у вбивстві ОСОБА_7 , ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 06 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора, обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період з 06 травня 2024 року по 04 липня 2024 року включно. Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Підставою для обрання виключного запобіжного заходу судом визначено доведення прокурором наявність ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Винятковість застосування обраного запобіжного заходу також обґрунтовано суспільною небезпечністю вчиненого діяння.

03.07.2024 прокурором під час судового розгляду подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці. Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ризики, які були визначені під час обрання запобіжного заходу продовжують існувати. Також прокурор у клопотанні вказує на перелік доказів, які підтверджують вину обвинуваченого. Прокурор у поданому клопотанні зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 04 липня 2024 року та судове провадження до сплину вказаного терміну завершити не можливо.

У клопотанні прокурор вказує на існування ризиків, визначених п. 1, п. 2, п. 3, п. 4, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування з метою уникнення відповідальності за скоєний ним злочин, на що вказує його обізнаність про покарання, яке йому загрожує, ставлення до загальноприйнятих правил в суспільстві та установлених законів України, що вказує на те, що він може свідомо з цього приводу уникати відповідальності за скоєним ним злочин; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, частина яких є знайомими обвинуваченого, шляхом здійснення психологічного та фізичного тиску на останніх, з метою зміни їх показів на його користь, що унеможливить якісне судове слідство; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас прокурор зазначає, що інші більш м`які заходи не можливо застосувати до ОСОБА_4 , їх застосування не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

У судовому засіданні прокурор в цілому підтримав клопотання, надав обґрунтування аналогічне викладеному у клопотанні. При цьому прокурор підтримав клопотання в частині існування ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Що стосується зазначених у клопотанні ризиків, визначених п. 2, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначив, що ці ризики на даний час перестали існувати.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Обвинувачений просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки йому потрібно допомагати вдома по господарству, засаджувати город та дивитися за дітьми.

Захисник обвинуваченого просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту з підстав, які вже висловлював під час підготовчого судового засідання, у якому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та з огляду на подані докази. Просив врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, постійно проживає за однією адресою, має семеро неповнолітніх дітей. Також звернув увагу на те, що обвинувачений, хоча й має підстави для відстрочки за призовом за мобілізацією, однак не зможе виїхати за кордон. При цьому ствердно не зазначив норм чинного законодавства, які б вказували на заборону виїзду за кордон за наявності підстав для відстрочки від мобілізації. Вказав, що орган поліції взмозі належним чином контролювати обвинуваченого за допомогою електронного засобу контролю, оскільки незважаючи на вимкнення електороенергїї орган поліції забезпечений додатковим засобом живлення генератором. Разом з цим повідомив, що домогосподарство обвинуваченого за місцем його фактичного проживання не забезпечено генератором або будь-яким іншим засобом додаткового живлення.

Дослідивши доводи клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Справа перебуває на стадії судового розгляду, тому суд не дає оцінки обґрунтованості обвинувачення.

Ризики, визначені ухвалою суду про обрання запобіжного заходу від 06.05.2024 на переконання суду на даний час не змінилися.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що прокурором зазначено докази, на підставі яких можуть бути зроблені обґрунтовані припущення про можливість причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а вказане, в сукупності з надходженням до суду обвинувального акту, свідчить про достатність доказів наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Під час судового засідання прокурор підтримав клопотання в частині існування ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Що стосується зазначених у клопотанні ризиків, визначених п. 2, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор зазначив, що ці ризики на даний час перестали існувати.

Що стосується існування ризику переховування від суду, який визначений у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що зазначений ризик продовжує існувати, з огляду на наступне.

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням у виді позбавлення волі, оскільки кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Співставлення обвинуваченим можливих негативних наслідків для нього у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі можуть спонукати його до відповідних висновків, а тому цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Окрім того, суд враховує те, що обвинувачений перебуває на військовому обліку та з огляду на те, що має семеро неповнолітніх дітей відповідно до закону має право на відстрочку від призову за мобілізацією на період воєнного стану в Україні, який триває з 24.02.2022, а відтак у нього відсутні перешкоди для вчинення дій щодо виїзду за межі України.

Твердження захисника щодо неможливості вийїзду обвинуваченого закордон, незважаючи на наявність визначених законом підстав для відстрочки від мобілізації, не береться до уваги, оскільки жодним чином не обґрунтоване наявністю чинних законодавчих норм, які б вказували на заборону виїзду закордон, незважаючи на наявність підстав, визначених ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд вважає, що перебуваючи на волі обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, може здійснити спробу ухилятися від суду.

Таким чином, на цей час слід вважати доведеним продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується продовження існування ризику, визначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Зважаючи на те, що обвинувачений обізнаний, як щодо свідків та місця їхнього проживання, частина з яких є його родичами та знайомими, так і у змісті наданих ними свідчень. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати існування ймовірності незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань чи залучення ним сторонніх осіб з цією метою.

А тому продовження існування ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою без визначення розміру застави, суд зауважує таке.

Особисте зобов`язання дійсно неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, а об`єктивних підстав вважати, що ним зобов`язання буде дотримано, суд не має.

Щодо особистої поруки чи застави то відповідні клопотання до суду не надходили. Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який вчинено із застосуванням насильства, суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченого застави, підстави для визначення йому розміру застави в цьому випадку відсутні.

Окрім того, у клопотанні прокурор обґрунтовує неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту, оскільки ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню зазначених прокурором ризиків, а його перебування на свободі дасть йому усі можливості переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, здійснювати тиск на свідків та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає, що існування вказаних ризиків дійсно свідчить про те, що існує потреба у постійному контролі обвинуваченого з метою запобігання вчиненню ризиків, визначених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд враховує, що дієвість такого запобіжного заходу, як домашній арешт із можливістю застосування електронних засобів контролю, може призвести до втрати ефективності з огляду на те, що в умовах воєнного стану існують обґрунтовані проблеми з електропостачанням і зв`язком на всій території України.

Суд бере до уваги відомості, надані прокурором та захисником щодо особи обвинуваченого, які підтверджені відомостями з обвинувального акту та наданими захисником доказами, що обвинувачений одружений, має 10 дітей, 7 з яких неповнолітні, наявність у нього постійного місця проживання. Що стосується наданих захисником копій документів про те, що мати обвинуваченого є інвалідом 2 групи, суд не надає їм оцінки, оскільки суду не надано доказів, що мати обвинуваченого потребує стороннього догляду внаслідок інвалідності та саме на обвинуваченого покладено такий обов`язок.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані обставини не свідчать про неможливість тримання обвинуваченого під вартою та не спростовують вказаних прокурором ризиків, які визнані судом доведеними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011), а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що у справі продовжують існувати реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, суд прийшов до переконаненя, що у цьому випадку прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених законом, доведено існування підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, щодо ОСОБА_4 є неможливим, а альтернативні запобіжні заходи не можуть з достатньо високою ймовірністю запобігти доведеним ризикам, а тому продовження запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою буде пропорційним конкретно у цьому випадку. У зв`язку з чим, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Таким чином, враховуючи строк розгляду справи, строк тримання під вартою необхідно продовжити на два місяці.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 331, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні усного клопотання обвинуваченого та його захисника про обрання альтернативного запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартоюстроком на два місяці, тобто з 03 липня 2024 року по 02 вересня 2024 року включно.

Відповідно до ст. 205 КПК України дана ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Копію цієї ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Повний текст ухвали складено та проголошено 03 липня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1