Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1102/23
Провадження № 1-кп/382/37/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (законний представник ОСОБА_6 ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, та клопотання захисника про продовження домашнього арешту на раніше встановлених судом умовах у кримінальному провадженні № 0000911, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Бориспільським міськрайонним судом Київської області обрано підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою від 07.09.2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 діб.

Ухвалою від 03.11.2023 року змінено умови домашнього арешту з нічного часу на цілодобовий; продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту на строк 50 діб.

Ухвалами від 19.12.2023 року та від 02.02.2024 року продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту на строк 60 діб.

26.03.2024 року від прокурора надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області №359/3519/23 від 18 квітня 2023 року, підозрюваному ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування, заборонивши останньому залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня; прибувати до слідчого, прокурору та суду за першим викликом та покладено ряд інших обов`язків. У подальшому ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області було неодноразово продовжено суддею Яготинського районного суду Київської області. Відповідно до ухвали Яготинського районного суду по справі №382/1102/23 від 07.09.2023 обвинувачений ОСОБА_4 повинен перебувати під домашнім арештом до 05.11.2023 включно. Одним із обмежень встановлених даним рішенням суду являється - заборона залишення місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. ранку наступного дня. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 всупереч встановленим обмеженням 19.09.2023 був зупинений працівниками Батальйону Патрульної поліції у місті Бориспіль УПП у Київській області та о 02 год. 55 хв. щодо ОСОБА_4 було складено протокол №ААД 633011 за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, тимчасово обмеженою у праві керування) та протокол №ААД 509774 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою у стані сп`яніння п. 2.5 ПДР - відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння що знижують їх увагу та швидкість реакції). У подальшому, цього ж дня обвинувачений ОСОБА_4 всупереч встановленим обмеженням 19.09.2023 знову був зупинений працівниками Батальйону Патрульної поліції у місті Бориспіль УПП у Київській області та о 05 год. 30 хв. щодо ОСОБА_4 повторно було складено протокол №ААД 509573 за ч. 3 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, тимчасово обмеженою у праві керування) та протокол №ААД 509575 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою у стані сп`яніння п. 2.5 ПДР - відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння що знижують їх увагу та швидкість реакції). 30.11.2023 суддею Яготинського районного суду Київської області винесено постанову по справі №382/1533/23 та притягнуто ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вищевказаними обставинами. ОСОБА_4 змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Однак, відповідно до матеріалів контролюючого органу, встановлено, що ОСОБА_4 не перебуває за місцем проживання під час перевірки, та не виконує рішення суду. 20.02.2024 на ОСОБА_4 складено адміністративний протокол ААД №103134 за ч. 5 ст. 126 КУпАП хоча останній не має водійського посвідчення взагалі та повинен перебувати за місцем проживання відповідно до ухвали суду. Окрім того відповідно до матеріалів надісланих Відділенням поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області вбачається, що при перевірці останнього за місцем проживання, згідно забраних матеріалів: 16.02.2024 близько 19 год. 38 хв. та 23 год. 57 хв.; 26.02.2024 близько 13 год. 20 хв.; 15.03.2024 близько 00 год. 15 хв.; 19.03.2024 близько 01 год. 20 хв. - громадянин ОСОБА_4 був відсутній за місцем проживання. Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: - переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинений ним злочин, який за ступенем тяжкості є нетяжким злочином, та покарання за яке законом передбачено позбавлення волі до трьох років - може намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики органу досудового розслідування, суду; незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що особи, які були очевидцями вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння встановлені та допитані як свідки у суді, а тому останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати на них протиправний вплив. Крім того, обвинувачений може змушувати із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитись від дачі будь-яких показань. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 розуміючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), не дотримуючись встановлених судом обов`язків та при цьому являючись військовослужбовцем маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців та колег, які мають безпосередній доступ до зброї і боєприпасів та можуть будь-яким чином здійснювати вплив на свідків, потерпілих. Імовірність впливу на свідків, потерпілих за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 порушує обов`язки які покладені на нього відповідно до ухвали Яготинського районного суду Київської області від 19.12.2023. Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відносно підозрюваного пов`язана з тим, що інші запобіжні заходи зокрема і той що йому обраний є не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Прокурор вказує, що враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні "тяжкого злочину", переховується від органу досудового розслідування, впливати потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання. Потерпілі також підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисник заперечили проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, та просили продовжити дію застосованого запобіжного заходу на раніше встановлених умовах, а в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, оскільки прокурором не доведено наявності ризиків зазначених у клопотанні для застосування тримання під вартою, а також не доведено, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, що є обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років (п. 3 ч. 2 183 КПК України).

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання сторони захисту підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати. Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність зміни запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 03.11.2023 року змінено умови домашнього арешту обвинуваченого з нічного часу на цілодобовий. Ухвалами від 19.12.2023 та 02.02.2024 за клопотанням прокурора продовжено дію запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Так, відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Щодо посилання прокурора на притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, то суд констатує, що відповідна постанова прийнята Яготинським районним судом Київської області ще 30.11.2023 року. Вже після її ухвалення прокурором двічі подавалися клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту (тобто прокурор не вважав за необхідне змінити запобіжний захід) та на момент подачі зазначених клопотань прокурору було відомо про існування постанови суду (адже подаючи клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт прокурор посилався на обставини складення щодо обвинуваченого відповідних протоколів), тож він не був позбавлений можливості подавати клопотання про зміну запобіжного заходу, натомість подавав клопотання про продовження домашнього арешту.

Таким чином, досліджуючи матеріали клопотання відносно обвинуваченого в контексті притягнення обвинуваченого до відповідальності постановою від 30.11.2023, суд зазначає, що подане клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 200 КПК України, а саме в тій частині, що відповідні обставини існували під час прийняття попереднього рішення про застосування (продовження) запобіжного заходу, але про які прокурор на той час знав і не міг не знати (ч. 2 ст. 200 КПК України).

Суд також враховує, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Подане клопотання не містить жодних обґрунтувань існування зазначених обставин, матеріали клопотання відповідних доказів не містять і прокурором не доведено існування фактів, що обвинувачений переховується від суду, перешкоджає кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину (обвинувачений на виклики суду з`являється, відсутні докази переховування від органу досудового розслідування, відомості про перебування обвинуваченого у розшуку також відсутні, відсутні докази та жодним чином не обґрунтовано прокурором обставини перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню, відсутні докази повідомлення обвинуваченому підозри у вчиненні іншого злочину), у зв`язку з цим на даний час підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається.

Посилання прокурора на складення відносно обвинуваченого протоколу 20.02.2024 року не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідне судове рішення про притягнення особи до відповідальності (яким були б, зокрема, встановлені відповідні обставини) за цим протоколом на цей час не подано, а також не узгоджується із презумпцією невинуватості.

Крім цього, як вже зазначалося, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, тобто інкриміноване кримінальне правопорушення є "нетяжким злочином".

Суд погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризику щодо незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд перебуває на стадії, на якій не виключається їх повторний допит. Суд також погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризику щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, враховуючи наявність відомостей про факт притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності. Суд також, незважаючи на недоведення на даний час конкретних фактів переховування обвинуваченого від суду, погоджується із доводами прокурора про існування цього ризику з огляду на те, що під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі обвинувачений може переховуватися, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України.

За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, оцінюючи доводи прокурора та сторони захисту, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи обвинуваченого, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що на даний час застосування виняткового запобіжного заходу належним чином не обґрунтовано та не мотивовано, не відповідає фактичним обставинам справи та завданням кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами доводи та дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу домашнього арешту на тримання під вартою.

Натомість, враховуючи вищевикладене, а також продовження існування ризиків вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих, свідків, переховування від суду, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, враховуючи, що ризики (ст. 177 КПК України), які існували раніше, продовжують існувати, враховуючи клопотання сторони захисту, суд, з метою запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим раніше покладених на нього процесуальних обов`язків, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання сторони захисту про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із зміною умов цілодобового домашнього арешту із застосування відповідно до ст. 195 КПК УКраїни електронних засобів контролю.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, направлений на забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 184, 191, 194-196, 200, 331, 369-372, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Клопотання захисника задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , із застосуванням електронних засобів контролю, на час судового розгляду строком на 60 днів та покласти на останнього такі обов`язки:

- цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця проходження служби (роботи);

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- не спілкуватися зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Електронні засоби контролю підлягають застосуванню до обвинуваченого ОСОБА_4 працівниками органу Національної поліції на підставі цієї ухвали суду, в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України (Порядок застосування електронних засобів контролю, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.06.2017 № 480 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 липня 2017 р. за № 860/30728).

Виконання ухвали суду покласти на Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк домашнього арешту рахувати з моменту винесення ухвали 29.03.2024 року.

Строк дії ухвали визначити до 27.05.2024 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали підписаний 02.04.2024.

Суддя ОСОБА_1