28.06.2024 Єдиний унікальний № 371/922/24
провадження № 1-кс/371/255/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Миронівка

ЄУН 371/922/24

Провадження № 1-кс/371/255/24

Слідчий суддя Миронівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю :

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000059, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 квітня 2024 року за частиною першою статті 190 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Слідчий суддя перевірив зміст клопотання та додані до нього матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого подано клопотання.

Клопотання обґрунтовано тими обставинами, що сектором дізнання Відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за фактом заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_3 шляхом зловживання довірою.

В ході дізнання встановлено, що коштами, отриманими протиправним шляхом від потерпілого, особа частково розрахувалася за придбаний транспортний засіб автомобіль марки «BMW» моделі «320 D» сірого кольору.

23 червня 2024 року вказаний транспортний засіб було виявлено та вилучено. У особи, яка відрекомендувалася як володілець транспортного засобу, було вилучено зв`язку ключів, на якій знаходився ключ із написом «BMW», шкіряний ремінець із написом «BMW» та пульт дистанційного керування центральним замком автомобіля «BMW».

За позицією дізнавача, вилучені матеріальні об`єкти мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки транспортний засіб є річчю, яка набута за кошти, отримані в результаті вчинення шахрайських дій, тобто кримінально протиправним шляхом.

За положеннями частини першої статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судове засідання дізнавач, власник транспортного засобу та адвокат особи, у володінні якої перебував автомобіль, не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені належно. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту сьомого частини другої статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Оцінка змісту клопотання та наданих матеріалів вказують на відсутність підстав для задоволення клопотання.

Слідчим суддею встановлено наступні обставини.

19 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059, на підставі заяви про вчинене кримінальне правопорушення, внесені відомості про кримінальне правопорушення за частиною першою статті 190 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами заявника в сумі 2500 дол США обманним шляхом. Такі обставини підтверджені даними Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Додані до клопотання письмові докази вказують на наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 190 КК України.

За обставинами кримінального правопорушення, викладеними у клопотанні, 18 квітня 2024 року ОСОБА_4 звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, вказавши на факт заволодіння протиправним шляхом належними йому коштами в сумі 2500 доларів США та на особу, якій він передав вказану суму коштів 11 березня 2024 року за надання правових послуг та вирішення питання про його звільнення від призову на військову службу в ЗСУ під час мобілізації.

В ході дізнання встановлено, що особа, на яку вказує потерпілий, послуги, за вирішення яких отримала кошти, не надала, коштами, отриманими від потерпілого, того ж дня частково розрахувалася за придбаний транспортний засіб автомобіль марки «BMW» моделі «320 D» сірого кольору, тобто розпорядилася.

Такі фактичні обставини підтверджені даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_4 від 19 квітня 2024 року, протоколів допиту свідків ОСОБА_5 від 19 квітня 2024 року, ОСОБА_6 від 24 квітня 2024 року.

23 червня 2024 року транспортний засіб автомобіль марки «BMW» моделі «320 D» сірого кольору, із прикріпленим на ньому державним номерним знаком НОМЕР_1 , було виявлено на узбіччі дороги зі сполученням сіл «Карапиші Мисайлівка» Обухівського району Київської області, на відстані 800 метрів від залізничної станції «Карапиші» в бік села Мисайлівка Богуславської ОТГ в межах населеного пункту села Карапиші.

Оскільки транспортний засіб перебував у розшуку згідно постанови про внесення відомостей до бази «Гарпун» від 03 травня 2024 року, його було вилучено та направлено до майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області.

Окрім цього, 23 червня 2024 року під час адміністративного затримання особи, яка відрекомендувалася як володілець транспортного засобу, було проведено огляд речей, які вона передала, та виявлено зв`язку ключів, на якій знаходився ключ із написом «BMW», шкіряний ремінець із написом «BMW» та пульт дистанційного керування центральним замком автомобіля «BMW», і яка була поміщена до номерного поліетиленового пакету № INZ 1055909 та вилучена.

Результати огляду транспортного засобу, зв`язки ключів, шкіряного ремінця та пульту дистанційного керування, згідно з правилами частини першої статті 104 КПК України, зафіксовані у протоколах огляду предметів від 23 червня 2024 року.

Постановою дізнавача від 23 червня 2024 року вказане вилучене та оглянуте майно долучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази.

Пунктом першим частини другої статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з диспозицією частини першої статті 190 КК України, кримінальна відповідальність настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман або зловживання довірою за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.

Обман чи зловживання довірою виступають як спосіб зовні законного, за згодою потерпілого отримання майна або придбання права на майно.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Предметом шахрайства є як чуже майно, так і право на таке майно.

За фактом порушення, обставини якого встановлюються в ході дізнання, особа використала довірливі відносини з потерпілим ОСОБА_4 , засновані на запевненнях у наданні правових послуг у питанні, вирішення якого потребував потерпілий. Кошти, які були передані потерпілим, вказана особа привласнила, розпорядилася ними, жодних послуг не надавала.

Предметом вказаного правопорушення є грошові кошти, які були передані потерпілим. Є підстави вважати, що майно, щодо якого подано клопотання про його арешт, є таким, що придбано за вказані кошти, які отримано кримінально протиправним шляхом.

За правилами частини третьої статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до норм глав 10 та 17 КПК України правові підстави, з яких вноситься клопотання про накладення арешту, та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Дізнавачем передчасно зроблено висновок про те, що у матеріалах дізнання наявні докази, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в частині другій статті 170 КПК України.

Слідчий суддя дійшов висновку, що в ході досудового розслідування докази, які дають слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження на вказане у клопотанні майно з метою уникнення негативних наслідків, не зібрано.

У клопотанні не наведено доводів стосовно настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно із частиною першою статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки відсутні допустимі докази на підтвердження обставин щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тому такі твердження є передчасними.

Сама по собі наявність в матеріалах провадження постанови слідчого про приєднання до кримінального провадження речовими доказами майна, про арешт якого заявлено вимоги, не може бути врахована як мета для накладення арешту в розумінні пункту першого частини другої статті 170 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Обставини, які досліджені під час розгляду клопотання та оцінені відповідно до вимог статті 94 КПК України, свідчать про відсутність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 170-172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання дізнавача у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000059, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 190 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1