провадження № 1-кп/243/231/2024
справа 243/2045/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року,кримінальне провадженнявнесене в ЄРДР за 0000281 від 01 травня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянку України, українки, із неповною вищою освітою, одружену, не працюючу, маючу на утриманні одну неповнолітню дитину, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 307КК України.

До суду від прокурора ОСОБА_4 надійшло клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, та враховуючи всі обставини, ризики, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та вимоги національного законодавства України, які встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм, є необхідність у продовженні застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В клопотанні прокурор просить продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 дію запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяці, оскільки у випадку не продовження чи зміни запобіжного заходу, ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки можливий термін покарання за інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, свідчить про загрозу втечі останньої, вчинити інше кримінальне правопорушення, вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 під час вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень керувалась перш за все корисливим мотивом, а тому, в разі не продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, остання для задоволення соціальних потреб може продовжити свою злочинну діяльність, а також впливати на свідків по кримінальному провадженню, оскільки обвинувачена вже ознайомилася із матеріалами кримінального провадження, та таким чином їй стали відомі анкетні дані та місце мешкання свідків у справі, які проживають з нею в одному місті.

Також прокурор просить врахувати і дані щодо особи ОСОБА_3 , а саме - остання суспільно - корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштована, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину.

Вказані обставини свідчать про необхідність продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримала своє клопотання, просила його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували стосовно клопотання прокурора.

Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд дійшов до наступного висновку.

Необхідність продовження ОСОБА_3 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту обумовлена ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, ґрунтується на тому, що ОСОБА_3 будучи особою, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень та заздалегідь знаючи, що за вчинене нею злочинне діяння кримінальна відповідальність передбачає міру покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, може побудити її на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

У зв`язку з цим, можливий термін покарання за інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, свідчить про загрозу втечі останньої. При цьому наслідки і ризик втечі для неї можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання.

Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_3 , може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 під час вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень керувалась перш за все корисливим мотивом, а тому, в разі не продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, остання для задоволення соціальних потреб може продовжити свою злочинну діяльність.

До того ж існує ризик впливу обвинуваченої на свідків по кримінальному провадженню (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), який обумовлений тим, що ОСОБА_3 вже ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, та таким чином їй стали відомі анкетні дані та місце мешкання свідків у справі, які проживають з нею в одному місті.

Володіючи такими відомостями обвинувачена може незаконно впливати на свідків у провадженні, шляхом умовляння чи погроз з метою схилення до дачі неправдивих показань та викривлення істини по справі, спонукуючи до зміни наданих небажаних для неї свідчень, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Також необхідно врахувати і дані щодо особи ОСОБА_3 , а саме остання суспільно - корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу (заробітку) та не працевлаштована, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину.

Так, відповідно до ст. 9 КПК України - суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Ст. 6 Конституції України закріплює положення, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Крім того, положення ст.19 Конституції України наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до засад державної політики України в галузі прав людини, затверджених Постановою Верховної Ради України від 17.06.1999 року №757-XIV, обмеженість свободи держави, її органів і посадових осіб визнається відповідно до принципу, згідно з яким дозволено лише те, що прямо передбачається законом.

Запобіжні заходи є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, вони мають застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодекс , чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд зазначає, що ризиками про які було зазначено прокурором у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, проте, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочинів, суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду, в тому числі покинути територію України.

Запобіжні заходи - це сукупність превентивних заходів забезпечення кримінального провадження, які спрямовані на забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, засудженого через певне обмеження їхніх особистих прав.

Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 19 жовтня 2009 року N 26-рп/2009, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України); встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; це право означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З матеріалів справи у відповідності до ст. 12 КК України вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав лю-дини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачена ОСОБА_3 може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На думку суду, продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем мешкання в певний час доби забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченій.

Згідно зі ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Також, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України, а саме: прибувати по першому виклику до прокурора або суду на визначений ним час за першою вимогою; цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу суду, окрім як шляхом евакуації або через ризик небезпеки для життя.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 194-196, 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останній залишати своє місце фактичного мешкання, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

прибувати по першому виклику до суду або прокурора на визначений ним час за першою вимогою;

цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду;

не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу суду, окрім як шляхом евакуації або через ризик небезпеки для життя.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту становить з 04 червня 2024 року по 02 серпня 2024 року включно.

У разі невиконання обвинуваченою ОСОБА_3 покладених на неї вищевказаних обов`язків до неї буде застосовано більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту покласти на співробітників ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, а контроль за його виконанням - на прокурора, який підтримує державне (публічне) обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 14 годині 45 хвилин 04 червня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1