ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 607/8080/21

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/817/215/23

Провадження № 51 - 504км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 30 січня

2021 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2018 року за

ст. 185 ч. 2, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

за ст. 185 ч. 3 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року щодо нього.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

10 травня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_6 на користь держави 1 511 гривень 90 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він

27 січня 2021 року приблизно о 15 годині 00 хвилин шляхом пошкодження навісного замка проник до належного ОСОБА_8 підвального приміщення

АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав ручний плиткоріз та дві автомобільні шини, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2 092 гривні 11 копійок.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, оскільки вчинене діяння не потягло заподіяння майнової шкоди в розмірі понад 227 гривень, що необхідно для виникнення кримінальної відповідальності за крадіжку. Указує на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо вартості викраденого майна ґрунтуються на припущеннях та суперечливих доказах. Зазначає, що висновок експерта про вартість плиткоріза є припущенням, а експертне дослідження вартості викрадених коліс взагалі не проводилось. Вважає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України належним чином не перевірив всіх доводів апеляційної скарги сторони захисту.

Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та оціненими судом доказами.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, та на підтвердження винуватості ОСОБА_6 обґрунтовано послався на такі докази.

У суді ОСОБА_6 свою вину не визнав, заперечив своє перебування в зазначеному підвальному приміщенні, проте не зміг пояснити де він перебував

27 січня 2021 року.

Потерпілий ОСОБА_8 у суді надав показання про крадіжку з належного йому підвального приміщення, яке знаходиться біля входу до під`їзду будинку і яке закривалось на навісний замок. Вказав про те, що навісний замок було пошкоджено, а в середині приміщення були відсутні плиткоріз та два автомобільних колеса, в результаті чого йому заподіяно матеріальну шкоду, яка не відшкодована.

Свідок ОСОБА_9 у суді повідомив, що він знайомий зі ОСОБА_6 , останній приходив до нього взимку 2021 року і пропонував купити автомобільні колеса. Також зазначив про те, що ОСОБА_6 і раніше приходив до нього та пропонував придбати різні речі. Свідок підтвердив обставини проведення з ним пред'явлення особи для впізнання за фотознімками.

Із протоколу пред'явлення особи для впізнання за фотознімками від

24 квітня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_9 впізнав

ОСОБА_6 як чоловіка, який 29 січня 2021 року намагався здати в пункт прийому металолому металеві вироби і пропонував придбати дві автомобільні зимові шини та вказав на ознаки, за якими він впізнав ОСОБА_6 .

Згідно з протоколом огляду місця події від 30 січня 2021 року з фототаблицею до нього за письмовим дозволом власника було оглянуто місце вчинення крадіжки - підвальне приміщення АДРЕСА_2 , та в ході огляду виявлено і вилучено 4 сліди пальців рук.

За даними протоколу отримання зразків для експертизи від 20 квітня 2021 року ОСОБА_6 добровільно надав сліди папілярних візерунків своїх пальців рук.

Відповідно до висновку судової дактилоскопічної експертизи від 26 квітня

2021 року № СЕ-19/120-21/4304-Д два сліди пальців рук, що були виявлені та вилучені під час огляду місця вчинення кримінального правопорушення, належать ОСОБА_6 , а інші два - потерпілому ОСОБА_8 .

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про вартість викраденого майна ґрунтуються на припущеннях і вчинене діяння не потягло заподіяння майнової шкоди в розмірі понад 227 гривень, що необхідно для виникнення кримінальної відповідальності за крадіжку, є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України).

Встановлення вартості викраденого майна набуває особливого значення для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки крадіжка є злочином із матеріальним складом.

При розгляді кримінального провадження суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її

заподіянні, а також чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно зі ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі

№ 420/1667/18, імперативність ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України у редакції Закону від

13 травня 2014 року № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Із вироку та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку бувшого в користуванні ручного плиткоріза марки «Кондор» вартістю 408 гривень 75 копійок та двох автомобільних шин

175/70 R14 Royal Black Royal Snow 88 T вартістю 841 гривня 68 копійок кожна.

На підтвердження вартості викраденого плиткоріза марки «Кондор» суд у вироку обґрунтовано послався на наданий потерпілим ОСОБА_8 рахунок-фактуру від

15 вересня 2017 року № ВК-0000224, яким підтверджено факт придбання зазначеного плиткоріза потерпілим за 599 гривень.

Відповідного до висновку судової товарознавчої експертизи від 07 квітня 2021 року № СЕ-19/120-21/3517-ТВ ринкова вартість бувшого в користуванні ручного плиткоріза марки «Кондор» станом на 27 січня 2021 року становила 408 гривень

75 копійок.

Згідно зі складською накладною від 06 січня 2020 року № ПП-007762 вартість одної автомобільної шини 175/70 R14 Royal Black Royal Snow 88 T становить 841 гривня

68 копійок.

Судова товарознавча експертиза викрадених у ОСОБА_8 автомобільних шин не проводилась, їх вартість судом встановлена на підставі зазначеної складської накладної. У даному випадку обов`язкового проведення товарознавчої експертизи кримінальний процесуальний закон не вимагає. Така позиція відповідає висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано послався у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_6 на дані, що містяться в рапорті інспектора-чергового Тернопільського РУП ГУНП у Тернопільській області від 30 січня 2021 року про факт крадіжки та заяві ОСОБА_8 від 30 січня 2021 року, в якій він просить притягнути до відповідальності особу, яка вчинила крадіжку його речей.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 185 ч. 3 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката

ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені в них доводи про незаконність засудження ОСОБА_6 та недоведеність його винуватості, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 185 ч. 3 КК України, та правильність кваліфікації його дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3