УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/6651/24

Провадження № 1-кс/638/1613/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Харкова клопотання старшої слідчої СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000017 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

установив:

24 квітня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшої слідчої СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000017 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 06.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 обіймає посаду заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а станом на 09.04.2024 обіймав посаду в.о. начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який, зокрема, організовує роботу та здійснює керівництво діяльністю Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, забезпечує виконання покладених на Відділ завдань, організовує роботу зі службовими документами, забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни, розподіляє обов`язки між працівниками Відділу.

Тобто, ОСОБА_5 виконував організаційно-розпорядчі й адміністративно-господарські функції, та відповідно є службовою особою, у своїй діяльності зобов`язаний керуватися положенням про Відділ та чинним законодавством.

Так, у провадженні Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №73487131 від 01.12.2023, відкрите на підставі рішення Господарського суду Харківської області про стягнення з Комунального підприємства «Водопровідно-каналізаційного господарства» Височанської (Покотилівської) селищної ради на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення на підставі договору від 01.11.2016 у сумі 6 322 488,75 грн., у якому державним виконавцем є ОСОБА_5 , а в інтересах боржника діє начальник юридичного відділу комунального підприємства ОСОБА_6 .

У зв`язку з викладеним, в межах вказаного виконавчого провадження ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 з питанням про можливість ненакладення арешту на майно підприємства КП «Тепловодопостачання Височанської селищної ради», оскільки при накладенні арешту на рахунки, комунальне підприємство не зможе надавати вказані послуги громадянам та не буде погашено борг перед КП «Харківводоканал».

Однак, заступник начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_5 , який є державним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні за невчинення ним дій у виконавчому провадженні, а саме: ненакладення арешту на майно правонаступника боржника, який надає послуги з водопостачання та водовідведення на території Височанської селищної ради, 19.02.2024, біля кав`ярні «Дім кави», розташованої по вул. Космічній у місті Харкові висловив вимогу щодо передачі йому неправомірної вигоди у розмірі 1,5% від суми боргу, що складатиме 90 000 грн.

Надалі, 09.04.2024, приблизно о 16:10, у ході зустрічі біля гіпермаркету «Будмен» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 119-а, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та наслідків, діючи умисно, на раніше висловлену ним вимогу одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 90 000 грн за невчинення ним дій у виконавчому провадженні, а саме: ненакладення арешту на майно правонаступника боржника, який надає послуги з водопостачання та водовідведення на території Височанської селищної ради.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

10 квітня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

Обгрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході розслідування доказами: показаннями свідка ОСОБА_6 , протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, речовими доказами, іншими доказами, зібраними у ході розслідування.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що підозрюваним є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харкова, громадянин України, працює на посаді заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Вчинене кримінальне правопорушення злочин відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, з конфіскацією майна.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 , площею 44,6 кв.м.

Крім того, на праві власності ОСОБА_5 належить автомобіль SHEVROLET, модель AVEO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, з метою конфіскації майна як виду покарання та запобігання можливості відчуження майна, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , площею 44,6 кв.м., а також автомобіль SHEVROLET, модель AVEO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та розпорядження нею.

На підставі викладеного, відповідно до вимог статей 36, 131, 132, 170, 171 КПК України слідчий просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно шляхом позбавлення права на розпорядження володільцем майна.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі, без відео- та аудіофіксації технічними засобами, клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому, та просив його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, місце та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі без відео- та аудіофіксації технічними засобами. Рішення просив прийняти на розсуд суду на підставі діючого законодавства.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина друга статті 131 КПК України).

Як визначено частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (Частина перша статті 98 КПК України).

Відповідно до частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статей 168, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина перша статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або третіх осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до частини пятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Суд зауважує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, суд також бере до уваги, що відповідно до частини четвертої статті 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 06.02.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_5 обіймає посаду заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а станом на 09.04.2024 обіймав посаду в.о. начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який, зокрема, організовує роботу та здійснює керівництво діяльністю Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, забезпечує виконання покладених на Відділ завдань, організовує роботу зі службовими документами, забезпечує і контролює дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни, розподіляє обов`язки між працівниками Відділу.

10 квітня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Обгрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході розслідування доказами: показаннями свідка ОСОБА_6 , протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, речовими доказами, іншими доказами, зібраними у ході розслідування.

Обставини підозри суд вважає достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та втручання у мирне володіння майном.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що підозрюваним є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Харкова, громадянин України, одружений, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , заступник начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківської районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Вчинене кримінальне правопорушення злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, з конфіскацією майна.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 , площею 44,6 кв.м.

Крім того, на праві власності ОСОБА_5 належить автомобіль SHEVROLET, модель AVEO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

У Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» ОСОБА_5 вказано квартиру, площею 44,6 кв.м., який є її власником, в розділі 6 «Цінне рухоме майно-транспортні засоби» - автомобіль SHEVROLET, модель AVEO, 2007 року випуску.

Отже, вказане у клопотанні майно, належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 .

Таким чином, з метою конфіскації майна як виду покарання та запобігання можливості відчуження майна, та дієвості кримінального провадження необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , площею 44,6 кв.м., а також автомобіль SHEVROLET, модель AVEO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 , у найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме, шляхом заборони його відчуження та розпорядження ним.

Крім того, чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження для можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя доходить переконання, що клопотання підлягає задоволенню, а, відповідно, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174,376 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

Клопотаннястаршої слідчої СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000017 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно: квартиру АДРЕСА_1 , площею 44,6 кв.м.; автомобіль SHEVROLET, модель AVEO, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 шляхом заборони розпорядження ним та його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 24 квітня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1