Справа № 174/255/24
Провадження №1-кп/190/84/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.П`ятихатки кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 11.09.2023, стосовно:

ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307,ч.2 ст.310 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши при цьому, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, а ризики, які існували під час обрання міри запобіжного заходу, не зникли.

Обвинувачений та його захисники заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Натомість, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме на домашній арешт в нічний час з 21.00 год. до 07.00 год.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За положенням ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.310 КК України за ознаками: незаконне виготовлення, придбання, зберігання та перевезення з метою збуту наркотичних засобів в особливо великих розмірах, та незаконний посів конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин., які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких.

Ухвалою слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області було застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави та покладанням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків. Обвинуваченого ОСОБА_4 12.10.2023 звільнено з під варти в зв`язку з внесенням застави. Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. При цьому, обвинувачений був ознайомленим із покладеними на нього обов`язками відповідно до ухвали суду.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді застави, змінено на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний (обвинувачений) може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним (обвинуваченим) зазначених дій.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний (обвинувачений) обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначене вище, суду належить вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони посилаються, вирішуючи це питання.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений є особою похилого віку, має низку хвороб, з приводу яких неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, у нього є постійне місце проживання, раніше він не судимий, має на утриманні дітей, суд вважає за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю.

Тобто, вбачається, що наразі виключних обставин для утримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою немає, а наведені вище обставини можуть бути визнані судом такими, що свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Водночас, зважаючи на тяжкість висунутого стосовно ОСОБА_4 обвинувачення, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого домашнього арешту лише в нічний час доби.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що в теперішній час запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є обґрунтованим і співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, переховуванням від суду. Саме такий запобіжний захід може як запобігти імовірному ризику, так і забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання захисників та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу необхідно задовольнити, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 194, 331, 350 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , - відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосуванням електронного засобу контролю строком на два місяці, тобто до 26 серпня 2024 року включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України строком на два місяці:

- заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

- утриматись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- з`являтися до суду, прокурора за першим викликом;

- негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 має бути негайно звільнений з-під варти і доставлений до місця його проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 направити для виконання до ВП №4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити всим учасникам процесу, направити начальнику ДУ «Криворізька УВП (№ 3)».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1