1Справа № 335/6428/23 1-кп/335/369/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 30.05.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юльївка, Запорізького району, Запорізької області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця ВЧ 3029, старшого сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє на теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший сержант ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді навідника 6-ї обслуги гармати 2-го гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, 25 квітня 2023 року не з`явився до місця несення служби, а саме до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 НГУ, за адресою (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), з відпустки, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 19 травня 2023 року, а саме до моменту встановлення його місця перебування співробітниками правоохоронного органу та повернення його до місця служби.

Своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинених в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що перебував на лікуванні після поранення. Попросив надати йому відпустку, на що йому було відмовлено. Вирішив самостійно покинути місце його перебування та пішов додому, де перебував увесь час до затримання, та не ховався. Зазначив, що не розумів, що вчиняє злочин. Свою провину визнає, розкаюється у скоєному.

Вина ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні (10.01.2024) свідок ОСОБА_6 , який є військовослужбовцем, начальник медичного пункту бригади, суду пояснив, що у січні 2023 року познайомився з ОСОБА_4 з приводу лікування після отримання поранення 28.01.2023, який 29.01.2023 поступив до медичної бригади на лікування, та перебував до 06.02.2023. Після чого 07.02.2023 вибув, оскільки був направлений на ВЛК. З 06.04.2023 по 12.07.2023 ОСОБА_4 проходив ВЛК, та в цей час перебував на обліку у лазареті медичного пункту бригади на час проходження ВЛК, про що йому було відомо, оскільки попереджався про Правила перебування та відповідну відповідальність за їх порушення. Так, ОСОБА_4 було надано відпустку, з якої від повинен був повернутися 25.04.2024, однак не повернувся, та не повідомив про поважні причини не повернення у розташування ВЧ. На телефонні дзвінки не відповідав, місце знаходження ОСОБА_4 не було відоме. Про вказаний інцидент доповів начальнику медичної служби. У подальшому його знайшли працівники правоохоронних органів та доставили до ВЧ. Також, пояснив, що відповідно до висновку ВЛК від 12.07.2023 №485-с, ОСОБА_4 був визнаний придатний до проходження військової служби.

Допитаний у судовому засіданні (10.01.2024) свідок ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем та проходив службу разом із ОСОБА_4 , суду пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_4 отримав поранення та перебував у медичному пункті військової частини. Також, йому відомо від інших осіб, оскільки цей факт обговорювався, про те, що ОСОБА_4 відпустили у відпустку, з якої він завчасно не повернувся.

Допитаний у судовому засіданні (10.01.2024) свідок ОСОБА_8 , який є військовослужбовцем та ОСОБА_4 , станом на квітень 2023 року, перебував у його підпорядкуванні, суду пояснив, що ОСОБА_4 у квітні 2023 року перебував у медичній частині після поранення. ОСОБА_4 надали дозвіл на короткострокову відпустку, з якої вчасно до ВЧ не з`явився. У подальшому, він дзвонив його матері та сестрі, які зазначили, що їм не відомо про місцеперебування ОСОБА_4 . Після того, як додзвонився ОСОБА_4 (десь через тиждень), останній зазначив, що з`явиться до ВЧ, однак не з`явився, причини неявки не повідомив.

Відповідно до копії Витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по строковій частині) від 17.03.2022 №65, зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення військовозобов`язаних, які призвані із запасу для комплектування підрозділів ВЧ НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та призначено: солдата запасу ОСОБА_4 на посаду командира гармати 2-ої обслуги гармати 1-го протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї. Уважати, що приступив до виконання обов`язків за посадою 17 березня 2022 року. (підстава: рапорт солдата ОСОБА_4 (а.к.п.59).

Відповідно до копії Витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по строковій частині) від 13.01.2023 №14, уважати таким, що приступив до виконання обов`язків старшого сержанта ОСОБА_4 (по мобілізації), з 13.01.2023 за посадою навідника 6-ї обслуги гармати 2-го гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 , (ВОС-136281П), призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.01.2023 №3о/с. (а.к.п.60).

Відповідно до копії рапорту начальника медичної служби від 25.04.2023, було повідомлено командира ВЧ НОМЕР_2 про те, що 25.04.2023 о 09.00 год. до медичного пункту не повернувся із звільнення старший сержант по мобілізації ОСОБА_4 . (а.к.п.51).

Відповідно матеріалів службового розслідування, згідно Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 26.05.2023 №867 «Про підсумки службового розслідування», проведеного на підставі Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 25.04.2023 №671 «Про призначення службового розслідування», встановлено: «Вважати підтвердженим факт нез`явлення вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, вчиненого в умовах воєнного стану навідником 6-ї обслуги гармати 2-го гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшим сержантом ОСОБА_4 .

Вважати підтвердженою вину навідника 6-ї обслуги гармати 2-го гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшого сержанта ОСОБА_4 щодо нез`явлення вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, вчиненого в умовах воєнного стану.

Враховуючи факт, що в діях старшого сержанта ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повідомити керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони по даному факту із надісланням матеріалів даного службового розслідування, для прийняття правового рішення.» (а.к.п.41-50, 52-57).

Відповідно до копії медичної характеристики від 03.05.2023 начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 , зазначено, зокрема, що ОСОБА_4 з 06.04.2023 по 25.04.2023 знаходився у лазареті медичного пункту на час проходження ВЛК. 25.04.2023 під час перевірки особового складу був відсутній, телефон вимкнений. Виписаний за порушення режиму. (а.к.п.64).

Відповідно до копії рапорту командира гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи від 22.05.2023 доведено начальнику бригадної артилерійської групи про те, що старший сержант ОСОБА_4 , який 25.04.2023 самостійно покинув медичний пункт ВЧ НОМЕР_1 , на телефонні дзвінки не відповідав, працівниками патрульної поліції м. Запоріжжя був затриманий та переданий на територію військового містечка №2 о 00.05. 19.05.2023. (а.к.п.65).

Відповідно до копії довідки №485/с від 12.07.2023 медичної (військово-лікарської) комісії, старший сержант ОСОБА_4 пройшов медичний огляд ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» 12.07.2023, та придатний до військової служби. (а.к.п.66).

Оцінюючи показання обвинуваченого, свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

Наведені вище докази у їх сукупності свідчать про умисні дії ОСОБА_4 , направлені на нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинених в умовах воєнного стану.

Оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у скоєні злочину та кваліфікує його дії за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинених в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та міру покарання, яке має понести ОСОБА_4 , суд враховує, що останній вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, та вчинений в умовах воєнного стану, дані про його особу, зокрема, що ОСОБА_4 особа молодого віку, раніше не судимий, є військовослужбовцем, який отримав поранення під час виконання бойового завдання, перебуваючи на військовій службі зарекомендував себе, як такий, що за своїми професійними, діловими і моральними якостями займаній посаді не відповідає, потребує постійного додаткового контролю з боку командирів різних ступенів, має постійне місце проживання, під наглядом лікаря-психіатра, лікаря нарколога не перебуває, відповідно до висновку за результатами експериментально-патопсихологічного обстеження ОСОБА_4 має наявні ознаки стану соціально-психологічної дезадаптації, який обумовлений особистісними рисами характеру та перенесеними екстремальними ситуаціями, не одружений.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При цьому, підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає, оскільки у зв`язку з набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування статей 69 і 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, відсутня правова можливість призначення покарання не пов`язаного із позбавленням волі, про що зазначала сторона захисту у судових дебатах, оскільки норма про заборону звільнення від призначеного покарання із випробуванням за вчинення в умовах воєнного стану злочину, передбаченого ст. 407 КК України, набрала законної сили до вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , визнання провини, його ставлення до скоєного, тяжкості вчиненого злочину, правової неможливості застосування ст.ст.69,75 КК України, думки прокурора про призначення покарання на мінімальний строк, суд доходить до висновку, про доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі, на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.5 ст.407 КК України.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Речові докази, судові витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 395, 532, ч.15 ст.615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 на виконання цього вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У судовому засідання проголошено резолютивну частину вироку.

Копія повного тексту вироку після проголошення резолютивної частини вручається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1