У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/109/24 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 111, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 14 ст. 112 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 17 квітня 2024 року включно.

Продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Порошково Перечинського району, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 111, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 14 ст. 112 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 17 квітня 2024 року включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, щоу провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться об"єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 14 ст. 112 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 14 ст. 112 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 14 ст. 112 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розглядаючи питання доцільності подальшого застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, суд врахував тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких вони обвинувачуються, прийняв до уваги, що ризики, передбачені положеннями 177 КПК України, що стали підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, а підстави за яких слідчим суддею було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обраного відносно обвинувачених не вбачається, а тому, враховуючи вищенаведене та те, що судове провадження не завершено, суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження йому строк запобіжного заходу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою й застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з оскаржуваною ухвалою суду категорично не згоден, вважає її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з суттєвими порушеннями чинного законодавства, без урахування всіх фактичних обставин, а зібрані по справі докази не досліджені в ході розгляду та є недостатніми для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу. Зазначає, що зроблені прокурором висновки є незаконними та вказують на необ`єктивність розгляду такого клопотання. Ризики, які вказані у клопотанні та ухвалі є також не обґрунтовані й жодним доказом не підтверджені. Також вказує на необґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення і неправильність кваліфікації його дій, не доведеність ризиків, на які посилається прокурор та невмотивованість клопотання в частині неможливості застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначив про безпідставність посилань прокурора на положення ч. 6 ст. 176 та ч. 4 ст. 183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 21.02.2024 скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обрати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а у разі відмови в його застосуванні визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом. Посилається на необґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення і неправильність кваліфікації його дій. Звертає увагу на те, що прокурор виключає можливість обрання ОСОБА_6 більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, спираючись на ч.6 ст.176 КПК України, однак дана правова норма була введена в дію 14.04.2022 (в редакції закону 2531-9 від 16.08.2022). Стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки всі ризики є необґрунтованими та у клопотанні дублюються із попередніх клопотань прокурора, на даний час відсутні будь які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України. За час перебування під вартою ОСОБА_6 не порушував процесуальних обов`язків, не має наміру переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, жодним чином не тиснув на свідків, а одна тільки тяжкість злочинів та незавершеність судового слідства не давали суду підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, онкохвору дружину на утриманні та трьох онуків. Вважає, що на даний час вказаний запобіжний захід є надто суворим для запобігання ризикам, перелік яких зазначається в ч.1 ст.177 КПК України. Захисник вважає за доцільне, в разі неможливості застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, визначити ОСОБА_6 розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені належними доказами, тому їх до уваги не слід брати. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , має на утриманні сина, який навчається за кордоном, а він, як батько, оплачує його навчання. Просить скасувати ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, у разі не застосування такого, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що судова колегія суду першої інстанції під час судового засідання з розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, допустила істотні порушення норм процесуального права, зокрема 21.02.2024 не дотрималася правил, передбачених КПК України та головуючий у справі не надав ОСОБА_6 слова/можливості висловити свою думку, що вказує на те, що вже на стадії судового розгляду (який триває 2 роки) судді порушили засади рівності сторін перед законом і судом, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги рішення Європейського суду з прав людини, а саме: «Харченко проти України» від 10.02.2011, «Лабіта проти Італії», «Нечипорук та Йовкало проти України». На думку сторони захисту, то характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень явно не свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Просить суд оскаржувану ухвалу суду скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати/змінити відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а у разі відмови в його застосуванні визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом в розмірі 80-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_11 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких та особливо тяжких злочинів та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх вини за пред`явленим їм обвинуваченням, зокрема за ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 112 КК України, те, що судовий розгляд не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, хоч і на даний час в силу положень ст. 89 КК України, вважається не судимим, змінював прізвище та документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні немає, та про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який неодружений, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв"язків, є військовослужбовцем та відповідно володіє навичками використання зброї та проведення бойових робіт, при цьому обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері національної безпеки передбачених ч. 2 ст. 111, ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 112 КК України, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 342 КК України та був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Тому, колегія суддів вважає, що виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються, конкретних обставин, за яких скоєні діяння та даних про їх особу, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної їх процесуальної поведінки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених, у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів вважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також дієвості кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про можливість застосування відносно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу з огляду на введення в дію положень ч. 6 ст. 176 КПК України лише 14.04.2022, тобто після застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів відхиляє, оскільки попередня редакція ст. 176 КПК України, зокрема, частина 5, також містила заборону в застосуванні запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.

Також, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й сторонами захисту не надано доказів про наявність у обвинувачених будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання їх під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачені не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані їм кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про їх особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 доводи, в тому числі і щодо міцних соціальних зв`язків, наявності онкохворої дружини та трьох онуків на утриманні, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені доводи не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду, а відтак, і застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім того, абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, а також обставин особливо тяжких злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з огляду на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали правильно не визначив розмір застави ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг в цій частині слід визнати необґрунтованими і такі відхиляються.

Колегія судів не перевіряє доводи сторони захисту про те, що сукупність досліджених судом доказів доводить безпідставність обвинувачення та свідчить про невинуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, кримінальне провадження щодо яких розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, колегія суддів вважає, що посилання захисника адвоката ОСОБА_7 в доповненнях до апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, частково заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Як вбачається з копії журналу судового засідання та технічного запису судового засідання від 21.02.2024, всі учасники даного кримінального провадження, крім обвинуваченого ОСОБА_6 , висловили свою думку щодо заявленого прокурором ОСОБА_11 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже суд першої інстанції не надав обвинуваченому ОСОБА_6 можливості реалізувати право на власні пояснення, думку, позицію із викладеними у такому клопотанні обставинами та документами, якими воно обґрунтовано, тобто не забезпечив гарантій принципу рівності учасників судового провадження у процесуальних правах.

Європейський суд з прав людини неодноразово у рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

За приписами ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 захисника адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального закону з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411,418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року, задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року, якою продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, скасувати.

Клопотання прокурора Клим" ОСОБА_12 про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 111, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 14 ст. 112 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 17 квітня 2024 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Порошково Перечинського району, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 111, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 14 ст. 112 КК України - на період судового розгляду кримінального провадження, по 17 квітня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді