Справа 556/3166/23
Номер провадження 1-кп/556/36/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Володимирець кримінальне провадження № 0000321 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.08.2023 року по обвинуваченню:

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , було вчинено за таких обставин:

30 серпня 2023 року, приблизно о 12 год. 45 хв., у денну пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 21.11, пункту 23.9, пункту 23.11 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), перебуваючи за межами населеного пункту поблизу с. Степангород Вараського району Рівненської області, надав дозвіл малолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зайняти місце, за межами кабіни, а саме на другому по рахунку гужовому возі кустарного виробництва, які за допомогою жорсткого зчеплення, буксирувались трактором МТЗ 80Л, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою спільної поїздки до приватного господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що за межами кабіни водія трактора на гужовому возі кустарного виробництва, знаходиться малолітній пасажир, розпочав рух, керуючи трактором колісним МТЗ 80Л, реєстраційний номер НОМЕР_1 , буксируючи на жорсткому зчепленні два гужові вози завантажені мішками з картоплею, що не відповідало вимогам експлуатації составів транспортних засобів у складі трактора і причепа тягачу, щодо виконання вимог їх експлуатації, та рухався в бік місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, приблизно, о 13 год. 00 хв. під час руху в урочищі, що поблизу с. Степангород Вараського району Рівненської області, відбулося випадіння пасажира ОСОБА_6 з гужового воза на ґрунтовий покрив та його переїзд колесом гужового воза.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких помер по дорозі в лікувальний заклад.

Порушення ОСОБА_4 , вимог підпункту а) пункту 21.11 та пункту 23.9 Правил дорожнього руху України, який забороняє перевозити пасажирів поза кабіною трактора та забороняє під час буксирування на жорсткому зчепленні перевозити пасажирів у буксируваному транспортному засобі (крім легкового автомобіля), знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину у даному кримінальному правопорушенні визнавав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що він 30.08.2023 року він керував власним трактором МТЗ-80Л, рєстраційний номер НОМЕР_1 , з двома прицепами, виїжджав на поле для збирання картоплі. На зворотньому шляху він дозволив своїм малолітнім онукам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їхати на прицепі, вони сиділи на задньому прицепі. Під час руху трактора ОСОБА_9 випав з прицепа, травмувався і від отриманих травм помер. Обвинувачений ОСОБА_4 , щиро розкаявся у скоєному, просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та не застосовувавти відносно нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_10 надав суду заяву, в якій вказував, що немає претензій до обвинуваченого, прочить його суворо не карати, крім того клопотав про розгляд кримінального провадження без його участі.

Оскільки фактичний обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, судом роз`яснено обвинуваченому про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд з урахуванням клопотань учасників судового засідання, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 286 КК України, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання своєї провини повністю, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні-злочині, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення-злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України, та підстав для застосування ст. 69 КК України судом встановлено не було.

Обираючи ОСОБА_4 , вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину вчиненого з необережності, його наслідки у виді смерті людини (потерпілого), особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, даних про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України стороною обвинувачення не надано, одружений, по місцю проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, є потсраждалим від аварії на ЧАЕС.

Крім того, при обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує досудову доповідь Вараського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації», згідно якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 , без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

Беручи до уваги викладене, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зазначене у цій частині статті діяння, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_4 , усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, а також враховуючи позицію потерпілого, суд приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і відповідних клопотань представником сторони обвинувачення не заявлено. Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту на майно накладеного на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.09.2023 вирішити в порядку ч.4 ст.174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 376, 394, 395 КПК України, ст. 286 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік з покладенням на ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні у розмірі 10136 (десять тисяч сто тридцять шість) грн. 25 коп.

Арешт, який згідно із ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.09.2023 року, накладений на: трактор, марки МТЗ-80Л реєстраційний номер НОМЕР_1 (заводський номер рами НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 ) та два гужові вози кустарного виробництва скасувати.

Речові докази у відповідності до ст. 100 КПК України:

- трактор, марки МТЗ-80Л реєстраційний номер НОМЕР_1 (заводський номер рами НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 ) та два гужові вози кустарного виробництва - повернути законному володільцю - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

На вирок може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1