Справа № 372/6334/23
Провадження № 1-кп-135/24
В И Р О К

іменем України

15 липня 2024 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальні акти у кримінальному провадженні №0001553 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, уродженця м. Бахмач, Чернігівської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України оборона України, Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України ведено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжено до 14.02.2024.

17.12.2022 ОСОБА_7 відповідно до указу Президента України «Про загальну мобілазацію» № 64/2022 від 24.02.2022, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 24 від 17.12.2022 старший солдат ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду радіотелеграфіста відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки указаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 62 від 01.03.2022 старшого солдата ОСОБА_7 призначено на посаду стрільцем відділення охорони 2 взводу охорони комендантської роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старший солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, напередодні 20.04.2023 у військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на ухилення від виконання обов`язків військової служби.

Так, старший солдат ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та

ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу командування, в умовах воєнного стану, 20.04.2023

о 01 год 00 хв самовільно залишив місце тимчасової дислокації комендантської роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до моменту його затримання 06.11.2023.

Суд, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові документи вважає, що вина обвинуваченого встановлена наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що дійсно з початку 2023 року він проходив військову службу, як мобілізований в одній з частин АДРЕСА_2 . 20 квітня 2023 року в нього склалися так обставини, що йому потрібно було поїхати додому, однак його не відпустили, тому будучи в караулі він залишив зброю та самовільно поїхав за місцем свого проживання. Через деякий час він мав на меті повернутися, однак не знайшов частини в якій проходив службу. Про скоєне він не жалкує, оскільки вважає що все для себе зробив вірно та в подальшому не має на меті проходити службу. Затримали його в жовтні 2023 року, якого числа він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона проходила військову службу в одній частині з ОСОБА_7 в смт.Козин був пункт тимчасової дислокації частини. Приблизно в січні 2023 року до їх частини прибув ОСОБА_7 проходити службу. 20 квітня 2023 року в ранці їм повідомили , що ОСОБА_7 самовільно залишив частину і місце його не відоме. Більше їй нічого не відомо з приводу його розшуку.

Свідок ОСОБА_10 допитаний в судовому засіданні в режимі відео конференції показав, що він проходив військову службу в одній частині з ОСОБА_7 в смт.Козин був пункт тимчасової дислокації частини. Приблизно 20 квітня 2023 року в ранці їм повідомили , що ОСОБА_7 самовільно залишив частину і місце його не відоме. Чому він це зробив йому не відомо, про неустанні стосунки він не скаржився. Більше йому нічого не відомо з приводу його розшуку, оскільки в вересні його перевели в іншу частину.

Винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України підтверджується також поданими суду письмовими доказами, які дослідженні в судовому засіданні зокрема:

- довідкою військово-лікарської комісії виданої старшому солдату ОСОБА_7 , згідно якої він здоровий та придатний до військової служби (т.1 а.с.96);

- характеристикою на старшого солдата ОСОБА_7 , згідно якої зарекомендував седе негативно, до виконання поставлених завдань відноситься байдуже, схильний до порушення дисципліни, недотримання військової субординації, потребує посиленого контролю (т.1 а.с.107);

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд дії ОСОБА_7 кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме умисні дії які виразилися в самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Покази обвинуваченого щодо обставин даної кримінальної справи суд вважає правдивими і такими, що викривають його у вчиненні кримінального правопорушення в якому його звинувачують.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Не визнання вини підсудним, суд розцінює як спосіб захисту та намір пом`якшити ступінь своєї вини.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, призначаючи покарання обвинуваченому суд враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного правопорушення, його поведінку підчас скоєння правопорушення та після його затримання, стан його здоров`я, матеріальний та соціальний стан, а тому суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , слід залишити тримання під вартою до вступу вироку в закону силу.

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Час відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому в термін відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06 листопада 2023 року до дня набрання вироком законної сили , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишити тримання під вартою у Гаупвахті ЦУ ВСП по м. Київ та Київській області до вступу вироку в закону силу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1