Справа № 182/3291/23
Провадження № 1-кп/0182/255/2024
У Х В А Л А

28.03.2024 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі об`єднані кримінальні провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2023 за № 0000560, 14.05.2023 за № 0000549 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , дата ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження АДРЕСА_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_2 , фактично проживає у АДРЕСА_3

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 146 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

(в режимі ВКЗ з власного пристрою),

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває об`єднане кримінальне провадження від 16.05.2023 за № 0000560, 14.05.2023 за № 0000549 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 146 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 29.03.2024.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, бо він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання і настання для нього передбачених законом обмежень його прав та свобод; незаконно впливати на потерпілого, свідків. Прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти продовження строків тримання під вартою заперечував. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання його батьків. Пояснив, що переховуватись від суду він не буде, тиснути на потерпілого і свідків він наміру не має та обіцяє дотримуватись умов домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого, підтримуючи позицію свого підзахисного, проти клопотання прокурора також заперечував. Вказав, що його підзахисний вже понад 10 місяців перебуває під вартою, а судові засідання постійно відкладаються з незалежних від ОСОБА_3 причин. Також на думку захисника, за сплином часу зазначені прокурором ризики значно зменшились. Сам малолітній потерпілий і його батько мешкають у Київській області, тому ризик тиску на них неможливий. Ризик тиску на свідків також нічим не підтверджується. Захисник просив врахувати, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки батьків, бабусю, які можуть забезпечити його належну поведінку. Тому просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт за зазначеною ним адресою.

Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора і наполягав на триманні ОСОБА_3 під вартою.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюєься у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до не тяжкого та тяжких. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі-Браво проти Італії.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд вважає, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання і настання передбачених законом обмежень прав та свобод, обвинувачений може переховуватись від суду.

На думку суду продовжує існувати й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни ними показів, оскільки обвинувачений тривалий час перебував з ними у сімейних стосунках, а стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню, які, в т.ч. ґрунтуються на показах потерпілого, свідків.

Також суд приймає до уваги і репутацію обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та законних джерел доходів, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів катування та незаконного позбавлення волі у відношенні малолітньої дитини свого пасинка, що викликало значний резонанс у мешканців м. Нікополя.

Крім того, твердження захисника про наявність у обвинуваченого сім`ї, міцність соціальних зв`язків, не можуть слугувати самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і для їх запобігання та з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою обвинувачених.

Судом встановлено, що наявні процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наразі існують, є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який; обставини, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наразі не змінились та не зменшились. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_3 міри запобіжного заходу, бо вважає доведеним наявність обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому закінчується 29.03.2024, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд, слідчий суддя зобов`язаний визначити обвинуваченому розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК.

Т.я. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави йому не визначається.

Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , дата народження: рік 1984, місяць березень, число 05 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на два місяці, тобто до 27 травня 2024 р.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1