№ 1-кп/202/1137/2024
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001003 від 20.09.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кремнівки Красногвардійського району АР Крим, громадянина України, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.191 КК України,

за участю учасників кримінального провдження:

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілогої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

1. Стислий опис обвинувачення .

Враховуючи збройну агресію РФ проти України, введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, строк дії якого триває, у зв`язку із чим покращення та підвищення матеріального, продовольчого та побутового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України забезпечується на державному, міжнародному рівнях, у т.ч. за рахунок коштів державного бюджету, восени 2022 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на привласнення продуктів харчування, закуплених ТОВ «Архімагір» на кошти Міністерства оборони України, призначених для подальшої поставки до військових частин.

В період з вересня 2022 року по грудень 2022 року, більш точний час розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 привласнив продуктів харчування, які йому були ввірені, на загальну суму 334 344, 50 грн, що на час вчинення кримінального правопорушення у 270 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян,чим спричинив державі в особі Міністерства оборони України майнову шкоду у великих розмірах.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: вищевказаними умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, а саме, привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, вчинене у великих розмірах в умовах воєнного стану.

2. Короткий виклад поданих клопотань та заяв.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявивив, що 15 листопада 2023 року між ним та обвинуваченим, за участю захисника укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, зобов`язавася співпрацювати зі стороною обвинувачення щодо відомих йому обставин справи стосовно інших осіб, причетних до вчинення злочину.

Сторони погодили покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_7 звільнити.

3. Мотиви суду

Суд, заслухав думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити.

Частиною 1 ст.472КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбаченихст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер істини у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

В зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди не достатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості обвинуваченого. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника підозрюваного протягом усього періоду досудового розслідування, адже підозрюваний, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст.470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема формулювання обвинувачення, приймаючи до уваги форму та зміст укладеної угоди, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені уст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбаченіст. 472 КПК України.

Так узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим ст. 65 КК України. Зокрема належним чином не враховано характер та тяжкість діянь, що ставляться в вину ОСОБА_7 .

Крім того, при призначенні покарання не вповній мірі враховано істотні для відповідного кримінального провадження обставини, які ставляться в вину , зокрема, кількість епізодів злочинної діяльності, шкоду, завдану інтересам держави, що, на думку суду, значною мірою підвищує суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, а тому узгоджене сторонами остаточне покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з призначенням випробування явно не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, що вчиняють злочини, спрямовані на привласнення продуктів харчування, закуплених на кошти Міністерства оборони України, призначених для подальшої поставки до військових частин, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій.

Керуючись статтями 314-316, 468-474 КПК України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 15 листопада 2023 року , укладеної між прокурором з обвинуваченим в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001003 від 20.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_8