Єдиний унікальний номер 243/1579/24
Провадження № 1-кп/243/543/2024
В И Р О К

Іменем України

04 березня 2024 року м. Слов`янськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 "Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області" від 10.05.2022 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000055 від 02.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця с.Лази Тячівського району Закарпатської області, який має середню освіту, громадянина України, не працюючого, розлученого, що має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.07.2021 по справі № 243/6147/21 та на підставі виконавчого листа від 11.08.2021 ОСОБА_4 повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця, починаючи з 06 червня 2021 і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_4 був обізнаним про необхідність сплати аліментів, працевлаштуванні, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, ОСОБА_4 , будучи фізично здоровим та працездатним, всупереч вимогам ст.21, ч.3 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких усі люди є вільні та рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, та що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, в період виникнення заборгованості, а саме з 06 червня 2021 по 05.02.2024 аліменти не сплачував, добровільно матеріальну та будь-яку іншу допомогу своїй дитині не надавав.

За період виникнення заборгованості, а саме з 06.06.2021 по 05.02.2024 ОСОБА_4 офіційно не працевлаштувався, заходів до пошуку роботи не вживав, до центру зайнятості населення не звертався, однак отримував певний дохід від тимчасових неофіційних робіт.

Не маючи обмежень щодо фізичної праці та протипоказань за станом здоров`я, а також будучи обізнаним про необхідність виконання свого обов`язку зі сплати аліментів та можливості настання кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 аліменти не виплачував, що призвело до виникнення заборгованості по виплаті аліментів за період з червня 2021 по 05.02.2024 в розмірі 104253,4 грн.

Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно ОСОБА_4 лише в межах висунутого йому обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті від 27 лютого 2024.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.164 КК України, визнав повністю та пояснив, що має дитину, на утримання якої зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду. У зв`язку з мінливими доходами та відсутністю постійного місця роботи аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість. До центру зайнятості з метою працевлаштування він не звертався. Наразі він має доходи та буде сплачувати аліменти. У вчиненому розкаюється.

Приймаючи до уваги, що обвинуваченим не оспорюються викладені в обвинувальному акті обставини скоєння злочину, враховуючи, що учасники судового провадження проти цього не заперечують, та немає сумнівів у тому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і роз`яснення суду щодо позбавлення у даному випадку права їх оскарження у апеляційному порядку, добровільності такої позиції, суд у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України визнає недоцільним дослідження зазначених обставин у кримінальному провадженні, тому вважає необхідним обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних щодо його особи.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає їх достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими здобутими доказами та відповідають встановленим у кримінальному провадженні обставинам. Суд зазначає, що причини несплати аліментів, на які послався обвинувачений, не можуть бути розцінені судом як поважні, оскільки жодним чином не впливають на його обов`язок з утримання дитини та не нівелюють його.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вказані вище докази є достовірними, доповнюють один одного, перебувають між собою у взаємозв`язку, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (вчинене кримінальне правопорушення є кримінальним проступком), сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків (внаслідок вчинення злочину заподіяно матеріальної шкоди на суму 104253,4 грн.), відомості про особу обвинуваченого (раніше не судимий, за медичною допомогою до нарколога та психіатра не звертався, за місцем мешкання характеризується негативно, не працевлаштований), позицію потерпілої, яка при призначенні покарання поклалася на розсуд суду.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд не вбачає. Так, попри визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального проступку в судовому засіданні будь-яких інших обставин, які були б здатні свідчити про дійсне розкаяння та осуд своєї неправомірної поведінки, відшкодування заподіяної шкоди або хоча б намагання її частково відшкодувати, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_7 буде досягнуто при призначенні йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.164 КК України. Приймаючи до уваги відомості про особу ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, розлучений, має малолітню дитину 2016 року народження, на утримання якої зобов`язаний надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування положень ст.75 КК України, оскільки вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Суд зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. З урахуванням вищенаведених обставин суд вважає необхідним встановити іспитовий строк тривалістю в 1 рік для того щоб ОСОБА_7 в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Цивільний позов по справі не заявлений, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням протягом 1 (одного) року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов?язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов?язати ОСОБА_4 :

- періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з дня проголошення вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1