Справа № 309/4036/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : обвинуваченого ОСОБА_5 та його

захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/776/23, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2023 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №000422, внесеному 03.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого.

Цією ухвалою продовжено щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 січня 2024 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за №000422, відомості про кримінальне правопорушення у якому 03.07.2023 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України. У кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 . Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні передбачених ч.4 ст.185 КК України кримінальних правопорушень. Так, прокурор вказує на те, що ухвалою слідчого судді Хустського районного суду від 29.07.2023, відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою суду від 26.09.2023 продовжено відносно ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.11.2023 включно Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші кримінальні правопорушення. Прокурор у клопотанні також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить клопотання задовольнити.

Судом встановлено, що прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбачених ч.4 ст.185 КК України кримінальних правопорушень, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які у клопотанні вказує прокурор. Дослідивши доводи, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, та наявні у кримінальному провадженні докази, а також встановивши те, що на момент розгляду клопотання докази судом не перевірені у повному обсязі, і те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, й беручи до уваги те, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , суд також дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів.

Ухвала суду оскаржується в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що підозра у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є необґрунтованою, обраний щодо нього запобіжний захід вважає занадто суворим. Апелянт не вбачає доцільності у продовженні строку тримання його під вартою. Стверджує, що фіксування судового засідання не проводилось. Окрім цього, місцевий суд не правильно вказав про розмір застави. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт та визначити заставу, що становить 38000 грн.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що орган прокуратури належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від прокурора не надходило і сторона захисту не заперечувала щодо проведення судового засідання без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги такі приписи кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від 5 до 8 років), дані про особу обвинуваченого (не одружений, не працюючий), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків з метою зміни ними показів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Відхиляючи доводи апелянта у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Тож, перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги про те, що фіксування судового засідання не проводилось, є безпідставними та спростовуються матеріалами контрольного провадження, зокрема журналом судового засідання від 16.11.2023 та диском, на яких зафіксовано судове засідання.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є необґрунтованою, апеляційний суд бере до уваги те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій кожного обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що обґрунтованість підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є предметом оцінки слідчим суддею під час досудового розслідування і така підтверджена приєднаними до клопотання доказами.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 24.01.2024 включно.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що при застосуванні слідчим суддею щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було визначено заставу в розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 148 800 (сто сорок вісім тисяч вісімсот) гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Тому, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру визначеної ОСОБА_5 застави.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що вищезгаданий розмір застави, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи зменшення розміру застави до 38000 гривень, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід із врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилалася під час її розгляду; що строк дії оскаржуваної ухвали сплив і така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №000422, внесеному 03.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 січня 2024 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: