Справа № 204/3212/23
Провадження № 1-кп/204/350/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000039 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 січня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що необхідність продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що зазначені ризики на цей час продовжують існувати, а інші, більш м?які запобіжні заходи, не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам. Наявність ризику переховування від суду обґрунтовується тим, що максимальна санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, таким чином обвинувачена, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов?язаного з триманням під вартою, може змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України, на тимчасово окуповану територію України та переховуватися від суду. Крім того, інкримінований ОСОБА_5 злочин, вчинений останньою під час дії воєнного стану в Україні на користь держави-агресора Російської Федерації. Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 обвинувачується, обґрунтовується фактом того, що ОСОБА_5 має стійкі ідеологічні погляди та на теперішній час збройні сили Російської Федерації продовжують ведення агресивної війни проти України, у зв?язку з чим наявні обґрунтовані підстави вважати, що вона, знаходячись на свободі, може надавати сприяння в веденні агресивної війни проти України шляхом надання представникам збройних сил та спецслужб Російської Федерації координат розташування підрозділів та техніки ЗС України, об?єктів критичної інфраструктури, а також продовжити надавати представнику іноземної держави - діючому співробітнику 9 управління департаменту оперативної інформації 5 служби ФСБ Російської Федерації. допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом передачі інформації, що має оборонне значення для країни. Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 відповідає суспільному інтересу, оскільки кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладля, безкарності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в період воєнного стану, коли наша держава потерпає від повномасштабного військового вторгнення зі сторони Російської Федерації та кожен день якого несе тяжкі втрати людських життів.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Вважав, що ризики на які посилається прокурор у своєму клопотанні не існують та не існували. Жодних підтверджень наявності вказаних ризиків прокурором суду надано не було. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно його підзахисної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт або визначити відносно неї заставу.

Колегія суддів, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, а також думку сторони захисту, дійшла наступних висновків.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України одним із видів запобіжних заходів є тримання під вартою. Цей запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 20 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Підставою для продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

Частиною 1 ст. 335 КПК України визначено, що під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розглядузобов`язанийрозглянутипитаннядоцільностіпродовженнязапобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснювати дії, передбачені ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , колегією суддів оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях у сукупності.

Колегія суддів виходить з вірогідності причетності обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

При визначенні імовірності переховування ОСОБА_5 від суду, колегія суддів враховує тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке класифікується, як особливо тяжке кримінальне правопорушення.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченої у вигляді її можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у вигляді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або ж довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, та доводить, що на даний час цей ризик є достатньо високим.

Колегією суддів також береться до уваги й той факт, що на території України, починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_5 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої.

Слід також зазначити, що обвинувачена ОСОБА_5 , розуміючи можливе покарання за вчинене кримінальне правопорушення, його суворість та невідворотність, може здійснити дії щодо виїзду до тимчасово непідконтрольні території України задля того, щоб в подальшому потрапити до інших країн, в тому числі і до Російської Федерації, а тому існує ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів обґрунтовано приходить до висновку, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду. Крім того, доведеним є те, що на теперішній час ризик переховування обвинуваченої від суду не зменшився, не втратив своєї актуальності та продовжує діяти.

При цьому, наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченої в місці її постійного проживання не завжди є стримуючим фактором для особи.

Також колегією суддів береться до уваги доводи прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченою ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На користь наявності вказаного ризику свідчить й суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , а саме спосіб його вчинення. Так, з обвинувального акту вбачається, що обвинувачена ОСОБА_5 за допомогою мобільних застосунків мессенджерів «Viber» та «Telegram» здійснювала спілкування з представником іноземної держави, а саме Російської Федерації.

Згідно обвинувачення, здійснюючи вказане спілкування, ОСОБА_5 , виконуючи завдання вищевказаного представника іноземної держави, надавала інформацію щодо будівництва та місця розташування діючих цехів щодо виготовлення комплексів з обороноздатності країни. Також згідно обвинувачення, додатково здійснювала повідомлення про осіб, які задіяні в роботі щодо розробки вказаних комплексів та направлення карт з позначками місць розташування військових Збройних Сил України та їх техніки, а тому можливо дійти до обґрунтованого висновку про те, що, більш м`який запобіжний захід при безперешкодному доступі до мобільного телефону, застосунків, комп`ютерної техніки, мережі Інтернет, створює ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується або ж вчинення нового кримінального правопорушення.

Також, слід звернути увагу на те, що згідно пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та відповідно до обвинувального акту, остання на протязі з 03 червня 2022 року по 07 вересня 2022 року могла здійснювати спілкування та передання відповідної інформації представнику іноземної держави, тобто Російської Федерації, що в свою чергу свідчить про можливе систематичне вчинення таких дій.

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики, а саме можливості переховування ОСОБА_5 від суду, а також можливості обвинуваченою вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, у достатній мірі виправдовують подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на заставу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, визначення розміру застави є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оскільки, відповідно до статті 12 КК України ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченому частиною другою статті 111 КК України, на сьогодні в країні діє воєнний стан та тривають бойові дії, колегія суддів вважає, що в такому випадку з урахуванням встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід як тримання під вартою, є виправданим.

Між тим, виключно суспільний інтерес, на думку колегії суддів, не завжди може превалювати над свободами окремого громадянина, тому суд вирішує питання необхідності та достатності виду та строку запобіжного заходу, виходячи з існуючих ризиків, їх співвідношення та вагомості порівняно з цілями, які можуть бути досягнуті шляхом обмежень прав та свобод окремого громадянина.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_5 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше тримання обвинуваченої під вартою.

Колегія суддів вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому, застосований до обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої колегія суддів на даному етапі не встановила.

Підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати її належну поведінку та невілювати ризики, передбачені ст. 177 КПК України , а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання винною у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченої з тримання під вартою на домашній арешт, тому у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченої про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.

ОСОБА_5 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110,176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 06 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або заставу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3