У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участі потерпілої ОСОБА_4

за участю адвоката ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002148 відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.115ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжений ухвалою Деснянського районного суду м. Києва закінчується 19 березня 2024 року, а тому заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім цього вказав, що на даний час продовжують існувати ризики, які дають йому достатні підстави вважати, що обвинувачений спробує переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, перешкоджатиме кримінальному провадженню, а саме ухилятиметься від забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора.

Захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурор в своєму клопотанні не навів достатність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України. Зазначив, що на його думку, судовим слідством не доведено вину ОСОБА_6 в умисному вбивстві, оскільки останній оборонявся і захищав житло. Просив з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який має визначене місце проживання змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав доводи захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає 19.03.2024 року.

Розглядаючи питання наявності ризиків на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу та позицію захисту, суд приходить до наступного

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зокрема, доказами на обґрунтування ризиків, заявлених прокурором, можуть бути: незаконний вплив на свідка, підтверджений документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю, тощо.

Прокурор, розкриваючи ризик переховування, посилається, як на тяжкість можливого покарання, що передбачає позбавлення волі від 7 до 15 років, так і на докази, які були раніше долучені до кримінального провадження і були предметом дослідження під час судових засідань.

Існування цього ризику, на переконання суду, пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

За таких обставин, у разі визнання ОСОБА_6 виним в інкримінованому йому злочині, останній повинен буде понести виключно реальне покарання у виді позбавлення волі.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик переховування від правосуддя, суд також оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , (сімейного стану, роботи, місця проживання, засобів до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним, вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч.1ст.115 КК України, санкція статті якої передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі.

Суд бере до уваги й інформацію, яку наводить сторона захисту, що у ОСОБА_6 є матрір, місце роботи. Проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, родина та працевлаштування не можуть бути вирішальними, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Суд повинен врахувати наведену поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду і вважає, що цей ризик продовжує залишатися актуальним.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, який з часом зменшився, але продовжує існувати.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливе перешкоджання кримінальному провадженню та впливу на свідків.

Прокурор зазначає, що встановлені у кримінальному провадженні свідки не допитані судом та ОСОБА_6 , у випадку не продовження запобіжного заходу та покладених процесуальних обов`язків, матиме можливість здійснювати тиск вже на встановлених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань, а також свідків, які не встановлені на даний час.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено, що ризик впливу на свідків не можна повністю виключити й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Не зважаючи на те, що частина свідків вже допитана, при продовженні запобіжного заходу та покладених ухвалою суду обов`язків, суд повинен врахувати цей ризик та вжити відповідні заходи забезпечення, щоб запобігти цьому ризику.

При вирішенні питання про можливе продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватрою, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.

Суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовження запобіжного заходу потребує більшого обґрунтування тих ризиків на які посилається сторона обвинувачення і що прокурор повинен надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте вже надані прокурором доводи існуючих ризиків дозволяє суду прийти до висновку, що існуючий запобіжний захід цілком відповідає встановленим ризикам та особі обвинуваченого.

Застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановленого ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, а також впливу на свідків у провадженні.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.177,178,183,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб, до 10 травня 2024 року, включно.

Копію ухвали надіслати до Київського СІЗО - для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту оголошення.

Головуючий: