печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0001195, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2014, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України, клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження №0001195 від 10.10.2014 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у пособництві у підробленні офіційного документу, який видається установою і надає права, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) КК України, за таких обставин.

У невстановленому місці та у невстановлений час, але не пізніше 20.07.1999, у ОСОБА_6 виник прямий злочинний умисел, направлений на підроблення іншого документа, який видається підприємством, установою, організацією і який надає права, а саме на виготовлення підробленого диплому та внесення до нього завідомо недостовірних відомостей про отримання останнім вищої освіти у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління».

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення вказаного документу та внесення до нього недостовірних відомостей, ОСОБА_6 у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 20.07.1999, вступив у злочинну змову із невстановленими особами, з якими заздалегідь домовився про спільне його виконання.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 надав невстановленим досудовим розслідуванням особам свої анкетні дані для використання даної інформації при виготовленні підробленого документу - диплому спеціаліста серії НОМЕР_1 від 01.03.1997 та внесення до нього недостовірних відомостей про отримання останнім вищої освіти у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління» та додатку до нього за реєстраційним №9742.

У подальшому невстановлені досудовим розслідуванням особи, які діяли за попередньою змовою із ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та період часу, але не пізніше 20.07.1999, виготовили та передали останньому вищевказаний підроблений диплом.

Також ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) за таких обставин.

ОСОБА_6 , маючи у своєму розпорядженні підроблений документ - диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 , виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», тобто документ, який видається установою, що має право видавати такий документ і який надає права, діючи умисно з метою його використання, 20.07.1999, у денний час, перебуваючи у місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 , надав його приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 для засвідчення вірності його фотокопії.

Нотаріус ОСОБА_7 , не будучи обізнаною із злочинними намірами ОСОБА_6 та будучи введеною в оману щодо дійсності наданого їй для посвідчення документу, виготовила його фотокопію та посвідчила вірність з оригіналом, про що внесла відповідний запис до журналу реєстрації нотаріальних дій №869 від 20.07.1999.

Також ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) за таких обставин.

ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» та додаток до нього є підробленими, діючи умисно та повторно, 18.07.1999 заповнив аплікаційну форму, у якій зазначив завідомо неправдиві відомості про здобуття ним вищої освіти у вказаному навчальному закладі, яку подав до Інституту міжнародних відносин Київського Національного університету імені Тараса Шевченка з метою отримання другої вищої освіти.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 19.07.1999 ОСОБА_6 подав заяву на ім?я Ректора Київського Національного університету імені Тараса Шевченка про його допуск до співбесіди для вступу на заочне навчання до Інституту міжнародних відносин для отримання другої вищої освіти (магістратура) за спеціальністю «Міжнародна інформація», до якої долучив копію підробленого диплому спеціаліста серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», які 20.07.1999 завірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , що є обов`язковою умовою для вступу до вишу.

За результатами співбесіди, на підставі рішення приймальної комісії наказом Ректора Київського Національного університету імені Тараса Шевченка №1424-33 від 29.09.1999 ОСОБА_6 зараховано студентом першого року заочної форми навчання Інституту міжнародних відносин за напрямком підготовки міжнародні відносини за спеціальністю «Міжнародна інформація», після чого 05.04.2002 наказом Ректора Київського Національного університету імені Тараса Шевченка №605-33, у зв`язку із закінченням курсу теоретичного і практичного навчання за спеціальністю «Міжнародна інформація», складанням державних іспитів, та після захисту магістерської роботи, у 2002 році ОСОБА_6 видано диплом магістра серії НОМЕР_2 із присвоєнням кваліфікації «Магістр міжнародної інформації».

Також ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) за таких обставин.

ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», тобто документ, який видається установою, що має право видавати такий документ, і який надає права, є підробленим, діючи умисно та повторно, у березні 2004 року надав його разом із іншими документами до відділу кадрів Міністерства України у справах сім`ї, дітей та молоді, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою працевлаштування у вказаному Міністерстві.

Указом Президента України №299/2004 від 06.03.2004 ОСОБА_6 призначено першим заступником Міністра України у справах сім`ї, дітей та молоді у зв`язках із Верховною Радою України та 21.04.2004 Указом Президента України №468/2004 останньому присвоєно третій ранг державного службовця.

Також ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України У редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) за таких обставин.

ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», тобто документ, який видається установою, що має право видавати такий документ, і який надає права, є підробленим, діючи умисно та повторно, у серпні 2010 року разом із іншими документами надав його до відділу кадрів Міністерства аграрної політики України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з метою зарахування його до кадрового резерву для державної служби апарату Міністерства аграрної політики України на посаду директора департаменту.

04.07.2010 ОСОБА_6 зараховано до кадрового резерву для державної служби апарату Міністерства аграрної політики України на посаду директора департаменту, а 20.08.2010 наказом Міністра аграрної політики України №379-К останнього прийнято на посаду директора Департаменту розвитку сільських територій.

Також ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) за таких обставин.

ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», тобто документ, який видається установою, що має право видавати такий документ, і який надає права, є підробленим, діючи умисно та повторно, у січні 2011 року надав його разом з іншими документами до відділу з питань кадрової роботи та державної служби Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з метою працевлаштування у вказаній адміністрації.

Розпорядженням голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації №4 від 04.01.2011 ОСОБА_6 призначено першим заступником голови Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з 05.01.2011 у порядку переведення з Міністерства аграрної політики України.

Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за таких обставин.

ОСОБА_6 достовірно знаючи, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_3 за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут» являється підробленим, використовуючи його повторно, з метою отримання вищої освіти за спеціальністю «Управління суспільним розвитком» в Національній академії державного управління при Президентові України, 01.06.2011 заповнив заяву про допуск до участі у конкурсних екзаменах для вступу на заочно-дистанційну форму навчання, в якій зазначив, що у 1997 році закінчив Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» та отримав диплом спеціаліста. До вказаної заяви ОСОБА_6 долучив копію підробленого диплому спеціаліста серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», що є обов`язковою умовою для вступу до вишу.

За результатами конкурсних екзаменів Наказом Президента Національної академії №454-к від 14.07.2011 відповідно до Положення про прийом слухачів до Національної академії державного управління при Президентові України, ОСОБА_6 зараховано слухачем Національної академії державного управління при Президентові України за спеціальністю «Управління суспільним розвитком» та в подальшому 25.02.2014 наказом Президента Національної академії №100-к, у зв`язку з закінченням навчання за спеціальністю «Управління суспільним розвитком», складанням державних іспитів, ОСОБА_6 присвоєно кваліфікація магістра управління суспільним розвитком і видано відповідний диплом.

Також ОСОБА_6 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за таких обставин.

ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 за спеціальністю «Автоматизовані системи обробки інформації і управління», виданий 01.03.1997 Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут», тобто документ, який видається установою, що має право видавати такий документ, і який надає права, є підробленим, діючи умисно та повторно, у липні 2013 року надав його разом із іншими документами до сектору кадрового забезпечення Київської міської державної адміністрації, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , з метою працевлаштування у вказаній адміністрації.

Розпорядженням голови виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1197 від 16.07.2013 ОСОБА_6 призначено на посаду заступника директора Департаменту - начальника управління сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 17.07.2013 у порядку переведення з Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

За сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) та ч. 4 ст. 358 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснені обвинуваченому правові наслідки закриття кримінального провадження із заявленої підстави, наголошено, що він має право на здійснення кримінального провадження на загальних підставах, при цьому ОСОБА_6 вказав, що йому зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, здійснення судового розгляду в загальному порядку він не бажає, така позиція є добровільною.

Прокурор підтримав клопотання захисника, оскільки строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за викладених в обвинувальному акті обставин - сплинув, внаслідок чого він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження підлягає закриттю. Зазначив, що протягом строку давності обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався.

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у невстановлений час, але не пізніше 20.07.1999, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) КК України, у вчиненні в період з 20.07.1999 по січень 2011 - кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), а також у вчиненні 01.06.2011 та у липні 2013 - кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) станом на час інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу до сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Санкція ч. 1 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) станом на час постановлення ухвали передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкція ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) станом на час інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкція ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011) станом на час постановлення ухвали передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України станом на час інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення і на час постановлення ухвали передбачає та передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час подій за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час події за ч. 4 ст. 358 КК України) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, діяння, передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України, на час подій були злочинами невеликої тяжкості, на день проведення судового засідання відносяться до кримінальних проступків.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час подій), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час події), становить три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час винесення ухвали), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час винесення ухвали), становить три роки.

Отже, як і в разі застосування норм Кримінального кодексу України в редакції, що діяли на час вчинення діяння, так і в разі застосування Кримінального кодексу України в редакції станом на день постановлення ухвали, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України, - три роки.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена в ухвалі від 14 вересня 2020 року в справі № 493/1843/16-к, матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

ОСОБА_6 в межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності нового злочину не вчинив, що вбачається з довідки № від 07.11.2018.

Судом в даному випадку не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, події кримінальних правопорушень, з приводу яких ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України, мали місце у 1999-2013 роках, відтак на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим, суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 49 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Питання про порядок розподілу судових витрат, в тому числі на залучення експертів на стадії досудового розслідування, у разі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, вирішено Верховним Судом.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення експерта саме стороною захисту.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, т. 17 КПК України).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, таких витрат.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Отже, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

З урахуванням вищенаведеного, положень ч. 1 ст. 126 КПК України, суд надходить до висновку про необхідність віднесення процесуальних витрат за залучення експерта на стадії досудового розслідування в сумах 12 998 грн. 70 коп., 2 288 грн. 00 коп., 2 288 грн. 00 коп. на рахунок держави.

Речові докази у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України- у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0001195, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2014, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 3 ст. 358 (у редакції до внесення змін Законом України №3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.

Процесуальні витрати за залучення експерта на стадії досудового розслідування в сумах 12 998 грн. 70 коп., 2 288 грн. 00 коп., 2 288 грн. 00 коп.- віднести на рахунок держави.

Речові докази у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1