Справа № 932/667/24
Провадження № 1-кс/932/1074/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні дитину, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000293 від 22.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закони України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента та Верховного головнокомандуючого Збройних сил України від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХІ з 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України, тобто в Україні на цей час діє правовий режим воєнного стану, скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, 20.01.2024 приблизно о 18 годині 40 хвилин прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в середині гаражу потерпілого ОСОБА_7 .

Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчиняючи злочин повторно, в умовах воєнного стану, знаходячись за вищевказаною адресою та зазначений час, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, за допомогою заздалегідь заготовлених знарядь для здійснення злочину, невстановлених під час досудового розслідування, пошкодив навісний замок гаражу потерпілого ОСОБА_7 , після чого з метою реалізації свого злочинного умислу проник до вищевказаного приміщення.

Перебуваючи в приміщенні гаражу, який належить потерпілому ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 за допомогою заздалегідь заготовлених знарядь для здійснення злочину, невстановлених під час досудового розслідування, шляхом відкручування зняв з автомобіля марки Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_1 , який також належить потерпілому ОСОБА_8 , 4 автомобільні колеса з покришками R20, вартістю 30000 гривень, після чого з приміщення гаражу також взяв бронежилет та захисну каску, вартістю 30000 гривень.

Після цього, ОСОБА_4 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, утримуючи при собі викрадені речі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_7 матеріальної збитку на загальну суму 60000 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

15 квітня 2024 ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

15.04.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вказано у клопотанні, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування.

Слідство, з огляду на доведеність обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, приходить до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу з визначенням застави. Тому звернулись із таким клопотанням.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід та зменшити розмір застави.

Вислухавши пояснення учасників провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тримання під вартою може вважатися таким, що здійснюється відповідно до «процедури, встановленої законом», навіть якщо національні суди визнали, що мали місце певні процесуальні порушення у провадженні щодо винесення рішення про тримання під вартою, проте визнали тримання під вартою правомірним («Еркало проти Нідерландів» (Erkalo v. the Netherlands), §§ 55-56). Таким чином, навіть недоліки в рішенні про тримання під вартою не обов`язково тягнуть за собою незаконність відповідного періоду тримання під вартою за змістом частини 1 статті 5 («Єчус проти Литви» (Jeиius v. Lithuania), § 68; «Бенхем проти Сполученого Королівства» (Benham v. the United Kingdom), §§ 42-47).

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 стосується фізичної свободи людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі. ЇЇ положення не стосуються звичайних обмежень свободи пересування, які регулюються статтею 2 Протоколу № 4 («Де Томмазо проти Італії (De Tommaso v. Italy [GC]), § 80; «Крянге проти Румунії» (Creangг v. Romania [GC]), § 92; «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), § 58).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000293 від 22.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Причетним до скоєння даного злочину є гр. ОСОБА_4 , який 20.01.2024 приблизно о 18 годині 40 хвилин прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке знаходилось в середині гаражу потерпілого ОСОБА_7 .

Реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 проник до приміщення вищевказаного гаражу, де за допомогою заздалегідь заготовлених знарядь для здійснення злочину, невстановлених під час досудового розслідування, шляхом відкручування зняв з автомобіля марки Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_1 , який також належить потерпілому ОСОБА_7 - 4 автомобільні колеса з покришками R20, вартістю 30000 гривень, після чого з приміщення гаражу також взяв бронежилет та захисну каску, вартістю 30000 гривень. З місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

15 квітня 2024 ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами, а саме: протоколом огляду місця події від 21.01.2024; протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 від 21.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 22.01.2024; протоколом обшуку від 27.03.2024; протоколом обшуку від 27.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 15.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 15.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15.04.2024; протоколом пред?явлення для впізнання за фотознімками від 15.04.2024, протоколом огляду від 15.04.2024, протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 15.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 15.04.2024, протоколом затримання ОСОБА_4 від 15.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16.04.2024; протоколом пред?явлення для впізнання за фотознімками від 16.04.2024, протоколами пред`явлення речей для впізнання від 16.04.2024 та іншими доказами у сукупності.

Зібраних матеріалів достатньо для висновку про причетність ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого злочину.

Таким чином, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Аналізуючи ризики, на які посилається прокурор, слід зазначити, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, тому розуміючи такий розмір покарання за злочин, вагомість наявних доказів, останній може вдатися до переховування чи порушення інших процесуальних обов`язків, зокрема, явки до слідчого, прокурора, суду, тому цей ризик вважаю доведеним. Додатково слід врахувати, що ОСОБА_4 вихвалявся, що має намір переховуватись від слідства, про що повідомив свідку, і це підтверджено протоколом допиту свідка. Тому цей ризик існує.

Ризик впливу на потерпілого та свідків також існує, оскільки свідки надали важливі показання, брали участь у пред`явленні для впізнання за фотознімками, тому цей ризик також є доведеним.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний не працює, притягувався до кримінальної відповідальності, має судимість, у нього відсутнє офіційне джерело доходу. Тому існує ризик вчинення ним нового злочину, зокрема, корисливого. Тому цей ризик також доведений.

Враховуючи особу підозрюваного, відсутність офіційного місця роботи, сім`ї, наявність судимості, не бажання ставати на шлях виправлення та вчинення ним нового тяжкого корисливого злочину, в умовах воєнного стану, слідчий суддя приходить до висновку, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою є необхідним для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Отже, прокурором в судовому засіданні доведено не достатність застосування інших більш м?яких запобіжний заходів до підозрюваного ОСОБА_4 , тому тримання під вартою в даному випадку є виправданим.

Водночас підозрюваному слід визначити заставу.

У справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), ЄСПЛ дійшов висновку, що Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».

Отже, розмір застави доцільно визначати з урахуванням як обставин даного кримінального провадження, так і майнового стану підозрюваного.

В даному випадку, з урахуванням тяжкості злочину та майнового стану підозрюваного, вважаю можливим визначити йому заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, 00 коп.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, 00 коп.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися із фактичного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення покладених на нього обов`язків, сума внесеної застави може бути звернута у дохід Держави.

Строк дії ухвали встановити до 12.06.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15