Справа №522/4934/24
Провадження №1-кп/522/2098/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

підготовчого судового засідання

15 травня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси угоду про визнання винуватості, разом із обвинувальним актом, який надійшов із Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у кримінальному провадженні №0000211, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2024 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 ККУкраїни, суд

В С Т А Н О В И В:

У обвинувальному акті зазначено про те, що згідно вимог ст. ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», військовим посадовим особам військових формувань забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Разом з тим, в порушення вимог зазначених нормативно-правових актів, Особа 1, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, за попередньою змовою зі своїм молодшим братом ОСОБА_3 , став на шлях злочинної діяльності, шляхом одержання неправомірної вигоди, зловживаючи своїм впливом, за наступних обставин.

07.10.2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, реалізуючи злочинний намір, направлений на одержання неправомірної вигоди ОСОБА_3 та Особа 1 в ході телефонної бесіди познайомилися з ОСОБА_6 та її рідним братом ОСОБА_7 .

Під час вказаного знайомства ОСОБА_6 дізналась від Особа 1 про можливість звільнення з військової служби її рідного брата ОСОБА_7 через вплив на відповідних військових посадових осіб, якого забрали до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби.

В цей же час, реалізуючи злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, зловживаючи впливом, Особа 1 та ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи свій авторитет, зокрема Особа 1 використовуючи свій статус військовослужбовця, пред`явили ОСОБА_6 незаконну вимогу надати їм неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів на загальну суму 2000 доларів США, за вплив на військових посадових осіб, які уповноважені приймати рішення щодо звільнення ОСОБА_7 з військової служби.

При цьому, Особа 1 та ОСОБА_3 , пояснили ОСОБА_6 , що у випадку ненадання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 направлять для подальшого проходження військової служби до батальйону піхоти, оскільки останнього вже перевели у м. Коблево і потрібно діяти дуже швидко, у зв`язку з чим ОСОБА_6 була вимушена погодитись на обіцянку Особа 1 та ОСОБА_3 , з метою уникнення негативних наслідків для свого брата - ОСОБА_8 .

В подальшому, 07.10.2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, знаходячись біля бювету на перехресті вулиць Старопортофранківської та Прохорівської в м. Одесі одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США, що станом на 07.10.2023 року згідно офіційного курсу Національного банку України становило 75 400 гривень, за вплив на військових посадових осіб, які уповноважені приймати рішення щодо звільнення ОСОБА_8 з військової служби.

Проте в подальшому, 08.10.2023 року особа 1 та ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій единий злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи впливом, повідомили ОСОБА_8 , що для остаточного вирішення її питання необхідно передати ще неправомірну вигоду в сумі 5000 доларів США, що станом на 08.10.2023 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 188500 гривень, на що ОСОБА_6 була вимушена погодитись, оскільки її брата не відпускали.

У зв`язку з чим, 08.10.2023 року ОСОБА_6 передала ОСОБА_3 вказану суму коштів на тому самому місці біля бювету на перехресті вулиць Старопортофранківської та Прохорівської в м. Одесі, за вплив на військових посадових осіб, які уповноважені приймати рішення щодо звільнення ОСОБА_8 з військової служби, якого утримували в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В угоді про визнання винуватості зазначено, що таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

У судовому провадженні обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у вчиненні указаного кримінального правопорушення, та підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення, що описано у обвинувальному акті, та просив затвердити указану угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання згідно до угоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 просила затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити цьому обвинуваченому покарання відповідно до угоди.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Згідно до ч.1 ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства,

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

У пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», зазначено, що за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається, із обвинувального акту, 08.10.2023 року особа 1 та ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій единий злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи впливом, повідомили ОСОБА_8 , що для остаточного вирішення її питання необхідно передати ще неправомірну вигоду в сумі 5000 доларів США, що станом на 08.10.2023 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 188500 гривень, на що ОСОБА_6 була вимушена погодитись, оскільки її брата не відпускали.

У зв`язку з чим, 08.10.2023 року ОСОБА_6 передала ОСОБА_3 вказану суму коштів на тому самому місці біля бювету на перехресті вулиць Старопортофранківської та Прохорівської в м. Одесі, за вплив на військових посадових осіб, які уповноважені приймати рішення щодо звільнення ОСОБА_8 з військової служби, якого утримували в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

26 березня 2024 року була укладена угода про визнання винуватості між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000211 від 22.03.2024 року, та сторони погодились на призначення покарання за ч.2 ст.369-2 КК України указаному обвинуваченому у вигляді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

Суд приходить до висновку, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства, тобто при укладенні угоди були порушенні п.2 ч.7 ст.474 КПК України, так як ОСОБА_3 обвинувачується у одержанні неправомірної вигоди для третьої особи у сумі 188 500 грн., та призначення йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 34 000 грн., що становить у 5,5 раз менше ніж неправомірна вигода не відповідає інтересам суспільства, не сприяє виправленню засудженого, не запобігає вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Зазначене в угоді покарання є занадто м`яким.

Суд вважає, що умови угоди від 26.03.2024 року суперечать вимогам закону ч.2 ст.50 КК України, ч.2 ст.53 КК України. У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) зазначено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Крім того, при затвердженні указаної угоди були порушені п.5 ч.7 ст.474 КПК України, під час судового засідання була встановлена очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань по сплаті штрафа у розмірі 34 000 грн., так як він не працює, та у судовому засіданні пояснив, що такий штраф він сплатити не може.

На підставі вище зазначеного, суд вважає необхідним відмовити у затверджені угоди від 26.03.2024 року, так як умови зазначеної угоди суперечать вимогам закону, та не відповідають інтересам суспільства, тобто є законні підстави для відмови у затверджені угоди, передбачені п.п.1,2,5 ч.7 ст.474 КПК України.

Вище зазначена угода була укладена під час досудового розслідування, тому із урахуванням роз`яснень п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», суд вважає необхідним повернути зазначене кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України.

Що стосується клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування арешту майна, згідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 року (справа №521/25258/23, 1-кс/522/4114/23), та про повернення мобільних телефонів, та про надання розстрочки у виплаті штрафу у розмірі 2833 грн. 50 коп., про суд вважає наступне.

Суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого клопотання, оскільки представником не доведено відсутності подальшої необхідності у застосуванні арешту майна. Судом враховано той факт, що таке майно є речовим доказом у справі, доля якого може бути вирішена у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України при закінченні кримінального провадження.

Так як вище зазначене кримінальне провадження було повернуто прокурору Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому розділом III КПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання захиснику, та обвинуваченому про надання розстрочки у виплаті штрафу у розмірі 2833 грн. 50 коп. необхідно відмовити.

Міру запобіжного заходу у зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження указаному обвинуваченому не обирати.

Керуючись ст.ст.27,174, 314 - 316, 376, 469, 474, 392, 395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У затвердженні угоди, укладеної 26 березня 2024 року про визнання винуватості між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000211 від 22.03.2024 року - відмовити.

У задоволенні клопотання захиснику обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокату ОСОБА_5 , та обвинуваченому ОСОБА_3 про скасування арешту майна, згідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 року (справа №521/25258/23, 1-кс/522/4114/23), та про повернення мобільних телефонів, а саме мобільного телефону марки DONOD чорно-сірого кольору з IMEI 1: НОМЕР_1 та IME 2: НОМЕР_2 з сім-картою з номером НОМЕР_3 , та мобільного телефону марки Айфон 12 Про з ІМЕІ: НОМЕР_4 з сім-картою з номером НОМЕР_5 , та мобільного телефону марки Iphone 7 Plus в корпусі чорного кольору та чохлі голубого кольору, номер моделі MNQW2LL/A, серійний номер НОМЕР_6 , об?єм пам?яті 32GB, IMEI: НОМЕР_7 , сім картка НОМЕР_8 , згідно до постанови слідчого СВ ВП№3 Одеського РУЮ №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 16.02.2024 року, та про надання розстрочки у виплаті штрафу у розмірі 2833 грн. 50 коп. - відмовити.

Кримінальне провадження №0000211 від 22.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України - повернути прокурору Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому розділом III КПК України.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

15.05.2024