В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/3759/24

Провадження №1-кп/642/532/24

18 липня 2024 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000889 від 16.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з неповною вищою освітою, не працює, не заміжня, на утриманні малолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_5 , достеменно знаючи про те, що в Україні введений воєнний стан, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України 64/2022 «Про ведення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (N?2102-1Х), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України, у зв?язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України», вчинила умисні дії з таємного викрадення майна.

Так, 15.04.2024 у період часу з 16 год. 23 хв. по 16 год. 25 хв., ОСОБА_5 перебувала в магазині «ОРТІ маркет» (ТОВ «ДИСТРИБУЦІЙНО-ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПЛОТ» ) за адресою: м. Харків, площа Привокзальна, 2, де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. Знаходячись біля торговельних стелажів з алкогольними напоями, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи, з корисливих мотивів, в умовах воєнного часу, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб та співробітників маркету не спостерігає, з полиці стелажу із алкогольними напоями правою рукою взяла пляшку грузинського бренді, «ASKANELI 1880» три зірки, об?ємом 0,5, яку вона сховала під куртку після чого направилась у бік касової зони, тримаючи при собі вищевказаний товар. В подальшому, ОСОБА_5 , пройшла касову зону, не оплативши за товар - пляшку грузинського бренді, «ASKANELI 1880» три зірки, об?ємом 0,5- 1 од.

Після цього, о 16:25 ОСОБА_5 з викраденим майном направилась до виходу з магазину, але біля виходу, після проходу антікрадіжної рамки була зупинена охоронцем даного магазину. Таким чином, вона виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки її протиправні дії були припинені охоронцем магазину.

Своїми діями ОСОБА_5 намагалась спричинити матеріальну шкоду відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи №3791 від 08.05.2024 у розмірі 372 грн. потерпілому ТОВ «ДИСТРИБУЦІЙНО-ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПЛОТ» ().

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, визнала у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд її суворо не карати, зазначила, що викрадене майно повністю повернуто власнику.

Показання обвинуваченої ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченої, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона в силу ст.89 КК України не судима, згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3 ХМР» від 07.05.2024 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, відповідно довідки КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 06.05.2024 на обліку та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не працює, не заміжня, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі та застосувати до обвинуваченої ст. 75, 76 Кримінального кодексу України з призначенням іспитового строку на 3 роки.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є закінченим замахом на тяжкий умисний злочин, 1 (один) епізод закінченого замаху на крадіжку), наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винної, її відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, потерпілому повернуто викрадене в повному обсязі, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обвинувачена під час судового розгляду визнала себе винною, раніше не судима в силу ст.89 КК України, позицію прокурора по справі, який просив звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку, а також фактичні обставини справи, а саме той факт, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення хоча і в умовах воєнного стану, але не використала фактичних обставин воєнного стану (наслідки ракетного обстрілу, безпорадний стан потерпілого внаслідок бойових дій, блекаут тощо), суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд також покладає на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть її виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченої як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду в рамках даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання на даний час, суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судово - товарознавчої експертизи в розмірі 3786,40 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.04.2024 року по справі №638/7117/24 (провадження №1-кс/638/1557/24) накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу № 3791 від 08.05.2024 року у розмірі 3786,40 (три тисячі сімсот вісімдесят шість грн. 40 коп.) грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.04.2024 року по справі №638/7117/24 (провадження №1-кс/638/1557/24) на пляшку грузинського бренді, «ASKANELI 1880» три зірки, об?ємом 0,5 л. - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- пляшка грузинського бренді, «ASKANELI 1880» три зірки, об?ємом 0,5 л., яка перебуває у камері зберігання речових доказів ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили повернути власнику ТОВ «ДЛК «ПІЛОТ»;

- DVD-R, з маркуванням «perfeo 16Xx4.7 gb» з відеозаписом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000889 від 16.04.2024 , після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_6