Провадження 1-в/193/48/24
У Х В А Л А

іменем України

12 квітня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області подання адміністрації Державної установи "Софіївська виправна колонія № 45" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

З вказаного подання, яке надійшло до Софіївського районного суду 09.02.2024, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи призначене судом покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45) (надалі Софіївська ВК №45) зарекомендував себе позитивно, до праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Софіївської ВК № 45, стягнень не має. Посилаючись на те, що засуджений відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 у судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити, зазначив, що засуджений без оплати праці виконує роботи у швейному цеху установи, зауважень до його роботи не має.

Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи не заперечував проти застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, вважає, що він повністю досяг свого виправлення, а тому цілком спроможний на свободі повернутися до нормального життя.

Захисник ОСОБА_6 підтримала відповідне подання адміністрації, вважає, що на день розгляду цього подання у суді, засуджений ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці цілком довів своє виправлення, за що має два заохочення, а тому маються достатні підстави для його умовно-дострокового звільнення. Наголосила, що засуджений ОСОБА_5 повністю відшкодував збитки завдані злочином як потерпілому, так і державі у вигляді сплати процесуальних витрат. Останній підтримує зв`язки з батьком та співмешканкою, які чекають на нього на волі та підтримуватимуть його після звільнення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання адміністрації Софіївської ВК-45.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вироком Кіровського районного м. Дніпропетровська від 29.07.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Після чого за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2023 його було засуджено за ч. 2 ст.289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

І крайнім вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років і 1 місяця позбавлення волі.

Крім того, згідно цього вироку, відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за період з 15.06.2020 по 17.06.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку: 05.08.2020. Кінець строку: 02.09.2024.

Станом на 12.04.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (3 роки, 4 місяці і 20 днів). Невідбута частина покарання складає 1 рік, 4 місяці і 21 день позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Софіївської ВК-45 25.01.2024, засуджений з 07.08.2020 утримувався в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарання (№ 4)», де характеризувався вкрай негативно, зокрема за порушення режиму утримання мав 2 стягнення, жодних заохочень там не отримував.

З 13.11.2021 міру кримінального покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання ОСОБА_5 у ній характеризується позитивно. Має 2 заохочення, отримані ним у вигляді подяк за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Одного разу також притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, яке погашене за строками давності.

У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний. Підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується встановлених законодавством вимог.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.

За станом здоров`я є працездатним. Дбайливо ставиться до майна та предметів якими користується. Дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці.

Зарахований до програми диференційованого впливу «Правова просвіта». Підтримує соціально-корисні зв`язки з батьком та співмешканкою телефонних переговорів. За вироком суду відшкодував цивільний позов та процесуальні витрати у загальному розмірі 17 234,46 грн.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 , згідно якого останній набрав 83 балів з мінімально необхідних 65, тож, на думку комісії, може вважатися таким, що став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Між тим, суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією виправної колонії як середній, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Так, як видно з матеріалів провадження засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі строком 5 років і 1 місяця за вчинення злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими. За цими вироками засуджений вчинив повторно та з застосуванням насильства два епізоди грабежів, а також повторно заволодів транспортним засобом.

Враховуючи викладене вище, не слід залишати поза увагою необхідність дотримання принципу невідворотності покарання, адже саме невідворотність покарання має головний вплив на осіб, які можуть вчинити кримінальні правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Принцип невідворотності відповідальності конкретизує більш загальні за змістом принципи законності, рівності громадян перед законом. У зазначеному змісті даний принцип має запобіжний, стримуючий вплив. Принцип невідворотності покарання є першочерговим серед принципів кримінального права і дає право вважати його зверненим головним чином до громадськості.

Одночасно, з матеріалів подання та особової справи засудженого вбачається, що окрім згаданої вище судимості ОСОБА_5 , за яким він наразі відбуває покарання, останній також 4 рази засуджувався за вчинення інших умисних злочинів, у тому числі тяжких, здебільшого проти власності, з яких усі рази засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, які відбував реально.

При цьому варто зауважити, що до засудженого двічі вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення (25.12.2012 та 14.04.2018).

Проте останній на шлях виправлення не ставав і, після відбуття попередніх покарань, утому числі одного разу у період самого УДЗ, повертався до вчинення нових умисних злочинів проти власності, за такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу ніколи не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вже зазначалося вище, суд враховує поведінку засудженого не тільки у Софіївській ВК-45, а за увесь період відбування ним покарання. Між тим, утримуючись у слідчому ізоляторі ОСОБА_5 двічі порушував режим утримання, а не одного разу, як помилково зазначено у характеризуючих матеріалах засудженого, за що рівну кількість разів піддавався дисциплінарним стягненням, при цьому не тільки у вигляді догани, а й, у вигляді найсуворішого стягнення - карцеру 7 діб за невиконання законних вимог адміністрації установи проведення обшуку.

Засуджений у 2021 році характеризувався адміністрацію Софіївської ВК-45 негативно, отримував лише стягнення. У 2022 та 2023 роках він лише по одному разу на рік (11.07.2022 та 06.10.2023) заохочувався у вигляді подяк за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за відповідними квартальними підсумками. Відтак, наявність лише двох заохочень за увесь час відбування покарання при попередніх трьох стягненнях, які хоча і погашені за строками давності, проте на переконання суду, ще не свідчать про позитивну динаміку зміни поведінки засудженого ОСОБА_5 , а відтак про його безумовне виправлення.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Отже, беручи до уваги, що ОСОБА_5 за вироком суду хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на численні його судимості і не бажання його, як з`ясувалося, повернутися після попередніх своїх звільнень з в`язниці до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні подання адміністрації Софіївської ВК-45 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання адміністрації Державної установи "Софіївська виправна колонія № 45" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 15.04.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1