Справа №642/582/24
Провадження №1-кп/642/263/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001609 від 27.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , 2007 року народження, працює в ПП «Нео» установником кондиціонерів, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_7 , діючи умисно та суб?єктивно усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, враховуючи період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», вчинив корисливе умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 26.10.2023 о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_7 знаходився у приміщення відділення №140 ТОВ «НОВА ПОШТА», ЄРДПОУ 31316718, розташованого за адресою: м. Харків, пров. Пискунівський, 4, де отримав для огляду відправлення у картонній коробці за експрес-накладною № 9542 від 20.10.2023 на своє ім?я з оголошеною вартістю - 5500 гривень та вартістю доставки - 388 гривень.

В цей час ОСОБА_7 , оглядаючи відправлення, помітив його вміст - дві колонки «EDIFIER Model: R2800, color: Black» з їх комплектуючими, в результаті чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме відправлення за експрес-накладною №9542 з приміщення відділення № 140 ТОВ «НОВА ПОШТА».

Цього ж дня о 15 годині 27 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно викрав відправлення за експрес-накладною №9542 від 20.10.2023 з приміщення відділення № НОМЕР_1 ТОВ «НОВА ПОШТА», не сплативши за нього оголошену вартість - 5500 гривень та доставку - 388 гривень.

Після цього ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд.

В результаті вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 завдав ТОВ «НОВА ПОШТА» матеріальної шкоди на загальну суму 5888 гривень, з яких 5500 гривень - оголошена вартість, а 388 гривень - вартість доставки.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, зазначив, що посилку сплатив в той же день та повернув грошові кошти.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він не судимий, згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 06.12.2023 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, відповідно довідки КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 06.12.2023 на обліку та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, працює за договором в ПП «Компанія «НЕО», має позитивну характеристику з місця роботи, розлучений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , 2007 року народження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до п. 1,2 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з висновком досудової доповіді Слобідського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області від 02.04.2024 року, ризик повторного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_7 та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню імовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі та застосувати до обвинуваченого ст. 75, 76 Кримінального кодексу України з призначенням іспитового строку на 2 роки.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, кількість епізодів злочинних діянь (1 (один) епізод крадіжки), наявність двох пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, добровільне відшкодування спричиненої шкоди, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Але, враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування спричиненої шкоди, обвинувачений під час судового розгляду визнав себе винним, раніше не судимий, позицію прокурора по справі, який просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання зі встановленням іспитового строку, а також фактичні обставини справи, а саме той факт, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення хоча і в умовах воєнного стану, але не використав фактичних обставин воєнного стану (наслідки ракетного обстрілу, безпорадний стан потерпілого внаслідок бойових дій, блекаут тощо), суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не обирався і підстав для його обрання на даний час, суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 02.11.2023 року по справі №642/6413/23 (провадження №1-кс/642/3464/23) накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 02.11.2023 року по справі №642/6413/23 (провадження №1-кс/642/3464/23) на картонну коробку з експрес накладною « 9542, всередині якої знаходяться дві колонки «EDIFIER Model: R2800, color: Black», пульт чорного кольору, інструкція на 30 (тридцяти) аркушах - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- картонна коробка з експрес накладною « 9542, всередині якої знаходяться дві колонки «EDIFIER Model: R2800, color: Black», пульт чорного кольору, інструкція на 30 (тридцяти) аркушах, яка перебуває у камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили повернути власнику;

- оптичний носій CD-R, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження за 26.10.2023 з приміщення ТОВ «Нова Пошта» з адресою: м.Харків, пров.Піскуновський, 4, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0001609 від 27.10.2023,після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_9