Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2648/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22.02.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_10 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування до 60 діб до 25.03.2024 року (включно).

Строк дії ухвали встановлено до 25.03.2024 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що підставою для скасування оскаржуваного рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Слідчий суддя не звернув належної уваги на стан здоров`я підозрюваного, неможливість адміністрації слідчого ізолятора забезпечити належні обстеження та надання медичної допомоги, а також позитивну характеристику, численні нагороди та заохочення. Слідчий суддя обрав безальтернативний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що свідчить про порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України є необґрунтованою, а ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не доведені.

Вказує, що матеріали провадження свідчать про провокацію злочину співробітниками правоохоронних структур, та відсутність об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.187 КК України, оскільки ОСОБА_9 не вчиняв подібних дій відносно потерпілого, та умислу на це не мав.

Зазначає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким. Підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вина не доведена, а пред`явлена підозра не підтверджена належними доказами, а тому утримання ОСОБА_9 під вартою незаконне, жоден ризик передбачений ст.177 КК України не доведений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.199 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_9 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу. В даному випадку, апеляційні посилання захисника на відсутність у провадженні доказів винності його підзахисного (за відсутності таких вагомих доказів з боку сторони захисту), та відсутність об`єктивної сторони складу злочину, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_9 , об`єктивно не спростовують обґрунтованості висунутої підозри на даному етапі розслідування провадження, так і не можуть бути об`єктивними (беззаперечними) підставами для визнання безпідставним продовження запобіжного заходу останньому у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваного у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, належним чином обґрунтувавши зазначені ризики.

З таким висновком слідчого судді погоджується й колегія суддів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а також те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні не проведені, в тому числі, не завершено проведення судових експертиз, які призначені в провадженні; не встановлені всі спільники, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення; не проведені огляди телефонів підозрюваних, вилучених у них та за місцями їх проживання під час слідчих дій у даному кримінальному провадженні; не здійснено тимчасовий доступ до інформації операторів мобільного зв`язку та не оглянуто вказану інформацію щодо встановлення місць перебування та зв`язків підозрюваних, що вказує на наявність об`єктивних причин, з яких досудове розслідування не може бути завершено до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, строк якої складав 30 днів.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_9 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, є підстави вважати, що підозрюваний під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання апеляційного суду не зменшився ризик, що підозрюваний може здійснювати незаконний влив на свідків, потерпілого, інших осіб, причетних до вчинення злочину в даному кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинений групою осіб, які знайомі один з одним. Крім того, в кримінальному провадженні не встановлене повне коло осіб, які можуть бути причетними до вчинення злочину.

Обґрунтовано слідчий суддя взяв до уваги, що існує ризик можливого знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування перебуває на ранній стадії, та на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні всі докази, у тому числі речові, ще не встановлені (відшукані) і не досліджені.

Доведеним також є ризик передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний може впливати на хід досудового розслідування, враховуючи, що ОСОБА_9 свою причетність до вчинення злочину не визнає, злочин вчинений групою осіб, підозрюваний проходить військову службу в прикордонному загоні, йому відомо про методи та способи проведення досудового розслідування.

Колегія суддів також вважає, що є доведений ризик того, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та за метою уникнення від відповідальності може вчинити інше кримінальне правопорушення задля уникнення від кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів ризики, передбачені п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , даних про його особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та не гуртуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки слідчим суддею встановлено існування ризиків на які посилався слідчий в клопотанні, та які не зменшилися, належним чином обґрунтував їх в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується й колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не оцінив можливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі є необґрунтованими.

Слідчим суддею встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, які продовжують існувати та не зменшилися, конкретними обставинами справи, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, відсутність умислу щодо вчинення злочину та відсутність об`єктивної сторони зазначеного злочину є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, та є передчасними, оскільки в повному обсязі підлягають перевірці в ході судового розгляду кримінального провадження, а не на стадії досудового розслідування.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта, що слідчим суддею не звернуто належної уваги на стан здоров`я підозрюваного, неможливість адміністрації слідчого ізолятора забезпечити належні обстеження та надання медичної допомоги, оскільки вказаний довод був предметом перевірки слідчого судді та йому надано вмотивована відповідь, з якої вбачається, що слідчим суддею не встановлено, що підозрюваному необхідне спеціальне лікування та реабілітація, які не можуть бути забезпечені в умовах перебування під вартою, а наявні медичні висновки не містять відомостей, які б підтверджували такий стан здоров`я підозрюваного, що виключає можливість його утримання в умовах слідчого ізолятора.

З вказаним висновком слідчого судді погоджується й колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не взяв до уваги позитивну характеристику, численні нагороди та заохочення, має стійкі соціальні зв`язки та не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_9 строку тримання під вартою, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 22.02.2024, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування до 60 діб до 25.03.2024 року включно,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: