Справа № 182/7422/23
Провадження № 1-кс/0182/230/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2024 м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області

ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2023 за № 0001612 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Нікополь, Дніпропетровської області,

громадянина України, із освітою 9 класів, не одружений, який

зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

фактично мешкає у АДРЕСА_2 , не

працює, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимий,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ з ДУВП №4),

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ з власного пристрою),

в с т а н о в и в:

21 лютого 2024 р. до слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2023 за № 0001612 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Доводи клопотання

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2023 за № 0001612 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 27.12.2023 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.02.2024 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 лютого 2024 року включно, без визначення застави.

Оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено підготовче судове засідання, прокурор подав слідчому судді клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 199 КПК України не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Органом досудового розслідуванням встановлено, що 24.12.2023 приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 разом зі своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходилися поблизу ринку «Вікторія», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 37, де побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_9 , у якого через плече висіла сумка та який йшов вздовж вищевказаного ринку.

В подальшому у ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_9 зав`язалося спілкування, поспілкувавшись кілька хвилин між ОСОБА_4 та потерпілим виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 удар кулаком руки в область обличчя, тим самим застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Останній після отриманого удару втратив рівновагу та впав на землю. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чорної сумки, яка належала потерпілому та висіла у нього на плечі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 який в цей момент лежав на землі та відкрито, умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривку зірвав з плеча потерпілого вищевказану сумку, яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє, в якій знаходились особисті документи: паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, прописка, військовий квиток, трудова книжка, грошові кошти у сумі 200 грн., банківська картка «Кредит-Дніпро» та мобільний телефон марки «Redmi Not 11S», вартість якого згідно товарного чеку складає 9899 грн., чим самим спричинив останньому матеріальний збиток на загальну суму 10 099 грн.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втік, утримуючи при собі викрадене майно та маючи можливість розпорядитись ним на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 10-ти років, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може спонукати його переховуватись від слідства та суду; впливати на потерпілого; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ніде не працює, а, отже, є цілком обґрунтований ризик повторного вчинення злочинів. З урахуванням викладеного, прокурор просить продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, кримінальне провадження містить достатньо доказів для обґрунтованості підозри. Наразі ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не змінилися, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував. Просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 - в будинку його вітчима. Зобов`язується з`являтись до суду, будь-якого наміру здійснювати тиск на потерпілого він не має, нових злочинів також вчиняти не буде, а також не буде ухилятися від суду. Окрім того, у випадку застосування домашнього арешту він має намір пройти медкомісію, щоб піти служити до ЗСУ.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , підтримуючи позицію свого підзахисного, проти клопотання прокурора також заперечував. Захисник вказав, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки - до арешту жив з матір`ю та вітчимом, які зможуть контролювати його поведінку та забезпечити матеріально у випадку перебування під домашнім арештом. Тому теж просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за зазначеною ним адресою.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, вказаних в ст. 184 КПК України повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явився новий ризик, який виправдовує утримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового слідства до закінчення дій попередньої ухвали про утримання під вартою.

Як вбачається з наданих копій матеріалів, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 27.12.2023 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15.02.2024 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 лютого 2024 року включно, без визначення застави.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 24.12.2023 за № 0001612 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України надійшов у провадження Нікопольського міськрайонного суду 20.02.2024.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні прокурора і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити це кримінальне правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра, обвинувачення».

Матеріали провадження не містять відомостей про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цього обвинувачення й стороною захисту таких надано не було.

Слідчий суддя звертає увагу, що на цьому етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Як випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що належним чином обґрунтовані ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу та його продовженні слідчий суддя враховував, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України /переховування від органів досудового розслідування та/або суду/ об`єктивно існує, бо підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватися від суду.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення й ризик незаконного впливу на потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), бо підозрюваний може незаконно впливати на нього з метою зміни показів.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України /вчинення іншого кримінального правопорушення/, оскільки ОСОБА_4 не має постійного джерела доходу, ніде не працює, що свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів, а тому, ОСОБА_4 , залишаючись на свободі може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З огляду на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного, корисливого злочину, існування даного ризику не виключається.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи («Харченко проти України» від 10.02.2011 та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_4 під вартою й слідчим суддею таких не встановлено та стороною захисту надано не було.

З огляду на вищенаведене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутність доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків, є необґрунтованими.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що інкримінований ОСОБА_4 злочин належить до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10-ми років; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення; обвинувачений не має законного та постійного джерела доходу, ніде не працює, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, що, на переконання слідчого судді, дає певну характеристику особі обвинуваченого. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя переконаний, що стороною обвинувачення доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особи та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження запобіжного заходу, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає, оскільки будь-яких доказів можливості проживання ОСОБА_4 за вказаною ним адресою та згоди власника житла на його проживання у даному будинку суду не надано.

Зважаючи на відомі обставини кримінального провадження, на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Т.я. підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що поєднаний з насильством, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави йому не визначається.

Керуючись ст. 193, 194, ч.4 ст. 176 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2023 за № 0001612 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити. В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу тримання під вартою не більше, ніж на 60 діб, тобто до 21 квітня 2024 року, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1