Справа № 638/5879/24
Провадження № 1-кс/638/1372/24
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420 від 29 березня 2024 року, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, неодруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000420, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом того, що 28.03.2024 приблизно о 13:00 годині, невідомий військовослужбовець ЗСУ, шляхом зламу замка дверей проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав телевізор, після чого з місця скоєння злочину зник, чим спричинив власникам квартири матеріальної шкоди.

29.03.2024 о 16 год 30 хв ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, фактично затримано о 16:00 год.

29.03.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, яке вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_4 05.10.2023 згідно наказу військової частини № НОМЕР_1 , було зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на посаду номер обслуги.

Згідно зі ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив кримінальне правопорушення у сфері власності.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_2 виконує завдання за призначенням на території Харківської області.

Солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами), з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, маючи прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна вчинив злочин за наступних обставин:

ОСОБА_4 28.03.2024 приблизно о 13:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, шляхом злому замку вхідної двері, проник до квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що його незаконні дії залишаться непоміченими іншими особами, звідки таємно викрав телевізор «LG LB631V» вартістю 4139 грн 54 коп, що належить ОСОБА_6 , після чого покинув місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд чим потерпілій була спричинена матеріальна шкода на вказану суму.

31 березня 2024 року прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просила застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб без визначення застави.

В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Його вина підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 проходить військову службу на посаді номер обслуги військової частини НОМЕР_2 , місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область враховуючи проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини утворять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на потерпілого, свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, маючи фізичну, психологічну підготовку, навички володіння вогнепальною зброєю та вибуховими речовинами і безперешкодний доступ до вогнепальної зброї та боєприпасів за допомогою яких може погрожувати свідкам, у кримінальному провадженні, тим самим примусити останніх змінити свої показання або взагалі відмовитись від них. Окрім того перебуваючи на волі ОСОБА_4 , зможе, у тому числі шляхом грошових активів та соціальних зв`язків, незаконно впливати на свідків.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 , незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

- п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, під загрозою тяжкості покарання, усвідомлюючи невідворотність покарання, маючи всі необхідні засоби та можливості, зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у тому числі за кордоном або на території тимчасово непідконтрольній владі, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення особливо тяжкого злочину.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просила задовольнити, застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відповідно до закону.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти клопотання заперечували, просили у його задоволенні відмовити. У разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також надані стороною захисту докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протокол огляду місця події від 29 березня 2024 року в період часу з 12:45 год до 14:05 год, протокол огляду від 29 березня 2024 року в період часу з 10:42 год до 12:22 год, протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 29 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 20 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 29 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 29 березня 2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 29 березня 2024 року, протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 29 березня 2024 року, висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 1739/24 від 29.03.2024, протокол проведення слідчого експерименту від 29 березня 2024 року та інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися, зокрема передача грошових коштів.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю яких обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначені висновки ЄСПЛ корелюються з положенням ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідженням даних про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , перебуває на посаді номер обслуги у військовому званні рядовий, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Зазначені обставини свідчать про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання ризику переховування від слідства та суду. Однак, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , місце дислокації якої може в будь-який час бути змінено, враховуючи тяжкість можливого покарання, що загрожує підозрюваному, зазначені обставини можуть створити умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду. Крім того, суд погоджується з доводами прокурора, що ці обставини утворять складності для належної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема щодо явки до органу досудового розслідування та суду, що вочевидь перешкоджатиме виконанню завдань кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурором поза розумним сумнівом доведено ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду.

Також прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 відомі на даному етапі адреса місця проживання та засоби зв`язку потерпілої та свідків. Суд зазначає, що хоча під час досудового розслідування свідки вже допитані, однак статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин, існує ймовірність, що ОСОБА_4 може застосувати відносно свідків та потерпілої фізичний чи психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує поза розумним сумнівом.

Однак, на переконання слідчого судді, прокурором не доведено наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема вчинення підозрюваним самокалічення або симулювання хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, оскільки такі доводи прокурора ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються жодним доказом чи конкретними обставинами, які свідчать про можливість вчинення таких дій.

Також прокурором не доведено наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали клопотання, окрім формального посилання сторони обвинуваченням на цю обставину, не містять жодного доказу, які би підтверджували дане твердження, зокрема відомостей про притягнення у минулому ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Безпідставні посилання прокурора на можливість вчинення самовільного залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирства за ст. 408 КК України, взагалі порушують принцип презумпції невинуватості, а тому не можуть бути враховані судом під час розгляду даного клопотання.

Таким чином, зазначені у клопотанні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують поза розумним сумнівом і запобігти їх настанню без застосування запобіжного заходу неможливо.

Слідчим суддею розглядалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, однак встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про неможливість запобігання настанню встановлених в судовому засіданні ризиків застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Суд вважає, що встановлені в судовому засіданні ризики є настільки суттєвими, що інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти їх настанню та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я.

Відповідно до вимог частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи відсутність обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, безпідставними є доводи прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без можливості внесення застави.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання про розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, суд виходить з того, що прокурором до клопотання не долучено доказів, які свідчать про майновий стан підозрюваного. Водночас, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин, враховуючи відсутність даних про майновий стан підозрюваного, суд визначає розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560,00 грн. На переконання суду, такий застава у зазначеному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти настанню ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не буде завідомо непомірною для обвинуваченого, враховуючи його майновий стан.

Слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420 від 29 березня 2024 року, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді триманням під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком 60 діб до 16 год 00 хв 28 травня 2024 року.

Визначити суму застави у розмірі 60560,00 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), яку можливо внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (рахунок - UA0006674, МФО - 820172, код отримувача - 26281249, банк отримувача - ДКСУ, м. Київ).

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі частини 5 статті 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з місця проходження військової служби, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі слідчого ізолятору.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 01 квітня 2024 року о 09 год 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1