Провадження № 1-кп/643/105/24
Справа № 638/7282/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005131 від 29.12.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого: 1. 01.09.2000 року вироком Дергачівського районного

суду Харківської області за ч. 3 ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81,

ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

2. 20.03.2003 року вироком Дергачівського районного

суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК

України до 4 років позбавлення волі;

3. 08.05.2008 року вироком Дзержинського районного

суду м. Харкова за ч. 1 ст. 122, ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 2

ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років

позбавлення волі;

4. 18.10.2016 року вироком Жовтневого районного суду

м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6

місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння тяжких злочинів в тому числі корисливих злочинів: 1) 01.09.2000 року вироком Дергачівським районного суду Харківської області визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81, ст.42 КК України, та засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі: звільнений 16.08.2001 на підставі рішенні Дергачівського районного суду Харківської області умовно достроково із Куряжської ВК Харківської області, не відбутий строк 1 рік 9 місяців 17 днів; 2) 20.03.2003 року вироком Дергачівського районного суду Харківської області визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70, ст. 71 КК України, та засуджено до 4 років позбавлення волі; звільнений 31.12.2005 із Харківської ВК № 43 Харківської області по відбутті строку покарання; 3) 08.05.2008 року вироком Дзержинським районного суду міста Харкова визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст.70 КК України, та засуджено до 8 років позбавлення волі; звільнений 30.05.2014 року з Олексіївської ВК № 25 Харківської області по відбутті строку покарання; за які в установленому законом порядку судимість не знята та не погашена, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення злочини на території Російської Федерації (відповідно міжнародного співробітництва з РФ до України надійшла кримінальна справа № відносно ОСОБА_6 за п.п. «а», «в», ч. 2 ст. 161; п. «а» ч. 2 ст. 166; п. «а» ч. 3 ст. 158; п. «а» ч. 2 ст. 166; п. «в» ч. 4 ст. 162; п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ), при наступних обставинах:

ОСОБА_6 разом з двома іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи в с. Красне, Переславского району, Ярославської області, РФ, з корисливих мотивів вступили в злочинну змову, спрямовану на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном - коштів в сумі 200 000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 68 960 гривень), що належать бригадиру будівельної бригади ОСОБА_8 нібито за виконані ними роботи з будівництва, а також особисте майно будівельників.

Так, ОСОБА_6 разом з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, 15.02.2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин підійшли до будинку, в якому проводилися будівельні роботи, розташованому в 200 метрах від АДРЕСА_3 , РФ, і умисно з корисливих мотивів через незачинені двері незаконно проникли в приміщення вказаного будинку, де на виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_8 , вирішили використовувати працюючих на зазначеному об`єкті робітників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 для виклику на об`єкт бригадира ОСОБА_8 , під приводом того, що закінчилися будматеріали. Після чого, діючи узгоджено, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я, ОСОБА_6 навмисно з метою придушення волі потерпілого до опору наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , заподіявши останньому фізичний біль, особа-2, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, в цей же час завдав один удар молотком, виявленим в приміщені будинку, по нозі ОСОБА_10 , заподіявши останньому фізичний біль, від чого той впав животом на підлогу, а в цей же час особа-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, знаходився поруч і спостерігав за навколишнім оточенням. Далі, в продовження спільного злочинного умислу, спрямованого на розбійний напад з метою заволодіння майном бригадира ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , особа-1 та особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, нанесли руками не менше 6 ударів по ногах і по спині ОСОБА_10 , заподіявши останньому фізичний біль, і переконавшись, що у вищевказаному будинку крім ОСОБА_10 і ОСОБА_9 нікого немає, з метою уникнення можливого опору з боку ОСОБА_10 і ОСОБА_9 за допомогою знайденої в тому ж приміщенні мотузки зв?язали руки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 і відвели їх у кімнату, де посадили на підлогу.

Далі, продовжуючи свої злочинні дії, приблизно о 17 годині 00 хвилин 15.02.2016 року, ОСОБА_6 з метою викликати в зазначений будинок, де проводяться ремонтні роботи, ОСОБА_8 зажадав від ОСОБА_9 негайно зателефонувати знайомим ОСОБА_8 : ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , у яких був номер мобільного телефону ОСОБА_8 , і на прохання яких останній повинен був прибути в зазначений будинок, де проводяться ремонтні роботи, під будь-яким приводом. Далі, ОСОБА_6 відкрито заволодів у ОСОБА_10 з правої передньої кишені його штанів належним йому мобільним телефоном «Нокіа 112» вартістю 500 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 15.02.2016 еквівалентно 164,46 гривень), після чого, знайшовши в списку даного телефону необхідний номер абонента ОСОБА_12 , натиснув кнопку виклику, підніс мобільний телефон до вуха ОСОБА_9 і той, переговоривши з ОСОБА_12 по телефону, домовився про те, що ОСОБА_12 і ОСОБА_13 під`їдуть на зазначений об`єкт. Також, ОСОБА_6 знайшов в контактах телефону ОСОБА_10 абонентський номер ОСОБА_8 , натиснув кнопку виклику, підніс до вуха ОСОБА_9 і зажадав повідомити ОСОБА_8 про негайний приїзд на вказаний об`єкт, але, переговоривши по телефону, ОСОБА_9 повідомив, що в даний момент ОСОБА_8 знаходиться в м. Москва і приїхати на об`єкт не може. Після здійснення зазначених телефонних дзвінків, ОСОБА_6 залишив в своєму користуванні мобільний телефон «Нокіа 112», що належить ОСОБА_10 вартістю 500 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 15.02.2016 еквівалентно 164.46 гривень) та вимкнув його.

Далі, приблизно о 18 годині 00 хвилин 15.02.2016 на вищевказаний об`єкт на автомобілі «ВА3-21074», державний номерний знак « НОМЕР_1 », під`їхали викликані раніше по телефону ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , і коли вони зайшли в будинок, ОСОБА_6 навмисно, на виконання здійснення із особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, змови на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , завдав один удар по обличчю в область щелепи ОСОБА_12 , заподіявши йому фізичний біль, і від чого останній впав на підлогу, при цьому з руки у ОСОБА_12 випав належний йому мобільний телефон «Айфон 6» вартістю 38000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 15.02.2016 еквівалентно 12498,96 гривень) і особа-2, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, навмисно відкрито заволодів ним, а особа-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, і ОСОБА_6 в цей же час завдали не менше трьох ударів по тулубу ОСОБА_13 , заподіявши йому фізичний біль і синець на обличчі, який розцінюється як пошкодження, що не завдало розлад здоров`я (шкоди здоров?ю). Далі, ОСОБА_6 , особа-1 та особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, в продовження спільного злочинного умислу, направленого на розбійний напад з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , зв`язавши за спиною руки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , затягли їх в кімнату, де перебували ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , після чого, ОСОБА_6 зажадав від ОСОБА_12 зателефонувати ОСОБА_8 , для приїзду останнього на об?єкт. Скориставшись мобільним телефоном ОСОБА_12 , ОСОБА_6 знайшовши абонентський номер ОСОБА_8 , натиснув кнопку виклику і підніс телефон до вуха ОСОБА_12 , зажадав від останнього, щоб той змусив приїхати на споруджуваний об`єкт бригадира ОСОБА_8 . Переговоривши по телефону, ОСОБА_12 повідомив, що в даний момент ОСОБА_8 знаходиться в м. Москва і приїхати на об`єкт зможе тільки вранці 16.02.2016 року.

Потім ОСОБА_6 , особа-1 та особа-2, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, в продовження спільного злочинного умислу, спрямованого на розбійний напад з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , залишилися на об`єкті, що будується, дочекатися бригадира ОСОБА_8 , попередньо розв`язавши руки ОСОБА_13 .. ОСОБА_12 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , чия воля до опору була пригнічена застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я. При цьому, особа-2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, демонструючи в руках ніж, висловив на адресу ОСОБА_9 погрози насильства, які ОСОБА_9 сприйняв, як реальну небезпеку для життя і здоров`я.

16.02.2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, коли до споруджуваного об`єкта під`їхав на автомобілі марки «ВА3-212140», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », ОСОБА_8 , то особа-1, особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_6 , перебуваючи в тому ж будинку, що будується, в продовження спільного злочинного умислу, спрямованого на розбійний напад з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , завдали йому не менше трьох ударів по ногах молотком, не менше трьох ударів по голові балясиною, знайденою в приміщенні будівлі, не менше трьох ударів по грудях і спині молотком, не менше трьох ударів ногами по обличчю, спині і животі, заподіявши йому фізичний біль. Далі особа-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за допомогою знайденого в приміщенні будинку, що будується, скотча, зв`язав позаду руки ОСОБА_8 , воля якого до опору була пригнічена застосованим насильством, після чого особа-1, особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_6 посадили ОСОБА_8 поруч з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , і стали вимагати від ОСОБА_8 негайно передати їм грошові кошти в сумі 200 000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16.02.2016 еквівалентно 68960 гривень). Отримавши відмову від ОСОБА_8 про передачу вказаних грошових коштів, ОСОБА_6 , особа-1 та особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перевіривши вміст кишень одягу, який був одягнутий на ОСОБА_8 , та впевнившись у тому, що у останнього при собі грошових коштів не має, відкрито викрали у ОСОБА_8 його майно, а саме: ланцюг з кулоном, загальною вартістю 40 000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16.02.2016 еквівалентно 13 792 гривень), із зап?ястя правої руки ланцюг вартістю 14 000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16.02.2016 еквівалентно 4 827, 20 гривень), а з кишені куртки, одягненої на ОСОБА_8 , мобільний телефон марки «Айфон 6» з сім - карткою оператору стільникового зв?язку «ВимпелКом» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 60 000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16.02.2016 еквівалентно 20 688 гривень), а всього майна, на загальну суму 114 000 рублів РФ (39 307, 20 гривень), спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після цього, з викраденим у ОСОБА_10 мобільним телефоном «Нокіа 112», з викраденим у ОСОБА_12 мобільним телефоном «Айфон 6», з викраденими у ОСОБА_8 ланцюгом з кулоном, ланцюгом та мобільним телефоном «Айфон 6», ОСОБА_14 спільно з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину зникли з викраденим майном, яким розпорядились на власний розсуд та своїми діями завдали шкоди потерпілим на загальну суму 152 500 рублів РФ (51 970,62 гривень).

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, а саме розбій (напад з метою заволодіння чужим майном, із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я особи, яка зазнала нападу), вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в інше приміщення.

Крім того, 15.02.2016 року в період часу з 17 години 00 хвилин до 23 години 00 хвилин, ОСОБА_6 та особа-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в с. Красне, Переславского району, Ярославської області, РФ, під час здійснення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , із застосуванням до них насильства, що є небезпечним для життя і здоров?я, залишивши ОСОБА_15 в будинку, що будується, розташованому в 200 метрах від вул. Польової, доглядати за зв?язаними ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , домовилися про вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВА3-21074», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », вартістю 50000 гривень, що належить ОСОБА_13 , заздалегідь розподілили ролі, згідно яких вони повинні спільно через незачинені двері проникнути в салон вказаного автомобіля, після чого ОСОБА_6 сяде на водійське сидіння і запустить двигун автомобіля, а особа-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, сяде поруч на переднє пасажирське сидіння, після чого здійснять поїздку до с. Велика Брембола, Переславского району, Ярославської області, РФ.

Далі, для здійснення спільного злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, в той же період часу ОСОБА_6 спільно з особою-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, підійшли до автомобіля марки «ВА3-21074», державний реєстраційний номер « НОМЕР_4 », що належить ОСОБА_13 , який стояв біля вищевказаного будинку, що будується, відкрили незачинені двері вказаного автомобіля, проникли в салон автомобіля, ОСОБА_6 сів на водійське сидіння, і за допомогою ключа, що знаходиться в замку запалювання, запустив двигун вказаного автомобіля. Особа-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, в свою чергу сів на переднє пасажирське сидіння, і спільно з ОСОБА_16 вчинили на вказаному автомобілі поїздку від зазначеного будинку, що будується до с. Велика Брембола, Переславского району, Ярославської області, РФ, де залишили автомобіль, який з невстановленої причини прийшов у несправний стан. Після чого, ОСОБА_6 та особа-1, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з місця скоєння злочину зникли.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, групою осіб за попередньою змовою.

Крім того, 15.02.2016 року в період часу з 17 години 00 хвилин до 23 години 00 хвилин, після викрадення автомобіля марки «ВА3-21074» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_13 , під час руху на зазначеному транспортному засобі з с. Красне, Переславского району, Ярославської області, РФ, до с. Велика Брембола, Переславского району, Ярославської області, РФ, ОСОБА_6 та особа-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, домовилися про вчинення крадіжки чужого майна з будинку АДРЕСА_4 , РФ, при цьому заздалегідь розподілили ролі, згідно яких вони через вікно по черзі проникнуть до оселі, спільно викрадуть водонагрівач та обігрівачі, винесуть їх з приміщення вказаного будинку, погрузять у вищевказаний автомобіль марки «ВА3-21074» та з викраденим майном, з місця вчинення злочину зникнуть на автомобілі. Далі, на виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, згідно заздалегідь розподілених ролей, в той же період часу ОСОБА_6 спільно з особою-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до будинку АДРЕСА_4 , РФ, що належить ОСОБА_17 , де усвідомлюючи, що вони спільними злочинними діями порушують конституційне право мешкаючих у даному будинку осіб, на недоторканність житла, і бажаючи цього, не маючи на те передбачених законом підстав, крім таких осіб, відкривши незачинену кватирку вікна, через утворений отвір по черзі незаконно проникли в житло. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_6 спільно з особою-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, умисно, таємно, незаконно заволоділи належним майном ОСОБА_18 , а саме взяли: два електричних обігрівача «Polaris», вартістю 7 000 рублів РФ кожен (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 15.02.2016 еквівалентно 2302,44 гривень), на загальну суму 14 000 рублів РФ (4 604,88 гривень), і водонагрівач «Ерісо» вартістю 14 000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 15.02.2016 еквівалентно 4 604,88 гривень), заподіявши потерпілій збитки на загальну суму 28 000 рублів РФ (9 209, 76 гривень), який не є для неї значним. Після цього, ОСОБА_6 та особа-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, винесли викрадене майно з дому через те ж вікно в руках, перенесли його до автомобіля, завантажили в нього і зникли на ньому з місця злочину, а викраденим майном ОСОБА_18 згодом розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно, групою осіб за попередньою змовою, поєднана з проникненням у житло.

Крім того, 16.02.2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, після скоєння вищевказаних злочинів, ОСОБА_6 , особа-1 та особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи біля будинку, що будується, розташованого в 200 метрах від вул. Польової в с. Красне, Переславского району, Ярославської області, РФ, заздалегідь розподіливши між собою ролі, домовилися про вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВА3-212140» державний реєстраційний знак « НОМЕР_2 », вартістю 150000 гривень, що належить ОСОБА_19 . 3 цією метою ОСОБА_6 , особа-1 та особа-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, підійшли до вказаного автомобіля, що стояв біля того ж будинку, відкрили двері автомобіля ключами, які раніше викрали з кишені одягу ОСОБА_20 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, зазначені особи проникли в салон автомобіля, де ОСОБА_6 сів на водійське сидіння і за допомогою ключа запалювання запустив двигун автомобіля, особа-1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, сів на переднє пасажирське сидіння, особа-2, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, сів на заднє сидіння, і спільно здійснили поїздку на автомобілі від вказаного будинку до будинку АДРЕСА_5 , де залишили автомобіль і з місця події зникли.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, групою осіб за попередньою змовою.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи 18.02.2016 року в період часу приблизно з 21 години 45 хвилин до 22 годин 40 хвилин на ділянці місцевості, розташованій в районі перетину вулиці Володарського та вулиці Орджонікідзе в місті Гуково Ростовської області РФ, а саме біля гаражних будівель на відстані приблизно 46 метрів в північно-східному напрямку від будинку № 15 по вулиці Володарського, зустрів неповнолітню ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по вулиці Орджонікідзе до себе додому, де реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_21 , з метою заволодіння належним їй цінним майном, діючи з корисливих мотивів, скориставшись темним часом доби, відсутністю поруч сторонніх осіб і своєю фізичною перевагою, застосовуючи при цьому насильство небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, підійшов до неї і використовуючи заздалегідь приготовлену шкарпетку сіро-блакитного кольору, обмотав її навколо шиї ОСОБА_21 , зав`язавши при цьому на вузол, після чого, застосувавши фізичне зусилля, утримуючи своїми руками обидва краї шкарпетки і розтягуючи їх в різні боки, став душити останню.

Далі, в процесі скоєння розбійного нападу, у ОСОБА_6 виник умисел на вбивство ОСОБА_21 , котрий він почав відразу реалізовувати, а саме, став навмисно душити ОСОБА_21 , розтягуючи в різні боки кінці шкарпетки сіро-блакитного кольору, стискаючи, тим самим утворив петлю навколо шиї потерпілої, і відповідно її дихальні шляхи, що спричинило за собою припинення доступу в них кисню, до тих пір, поки остання не перестала подавати ознаки життя.

Своїми діями ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 46 від 28.03.2018, заподіяв ОСОБА_21 тілесні ушкодження у вигляді странгуляційної борозни на шиї і в шийно-підщелепної області, розташованої у верхній третині шиї трупа ОСОБА_21 із захопленням підщелепної області, близько до горизонтального напрямку, на більшому протязі одиночній зі слабо вираженим роздвоєнням на лівій поверхні шиї. Странгуляційна борозна в області шиї ОСОБА_21 в сукупності з ознаками дихальної недостатності тяжкого ступеня, оцінюються як тяжка шкода здоров`ю за критерієм «небезпека для життя людини». Дане тілесне ушкодження перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_21 .

В результаті порушення зовнішнього дихання від здавлення шиї м`якою петлею, ОСОБА_21 померла на місці, в зазначений вище період часу.

Переконавшись в настанні смерті ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на розбій, обшукав труп потерпілої і заволодів таким майном, виявленим на ній та в її одязі: каблучкою з білого недорогоцінного металу з трьома недорогоцінними камінцями у верхній частині, вартістю 400 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 137,31 гривень), каблучкою з білого недорогоцінного металу, вартістю 700 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 240,29 гривень), каблучкою з білого недорогоцінного металу вартістю 500 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 171,64 гривень), парою сережок, виконаних з суміші білого і жовтого золота, вартістю 5000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 1 716,35 гривень), а також мобільнім телефоном марки «Fly IQ 4406» IMЕІ1: НОМЕР_5 ; IMEI2: НОМЕР_6 з Sim-картою оператора стільникового зв`язку ПАТ «Мегафон» з абонентським номером НОМЕР_7 , вартістю 5000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 1716,35 гривень), а всього майном на загальну суму 11600 рублів РФ (3 981, 94 гривень).

Після цього, ОСОБА_6 з метою приховування слідів вчиненого ним злочину, переніс труп ОСОБА_21 за розташовані поруч вищевказані гаражні споруди, де поклав на землю у тильної стіни гаража № НОМЕР_8 , обмотав навколо шиї потерпілої пояс від її куртки і накрив її труп виявленим на місці листом ДСП, листом шиферу, пластиковою каністрою ємністю 5 літрів і дверцятами від мікрохвильової печі, після чого зник з місця злочину разом з викраденим у ОСОБА_21 майном, розпорядившись ним згодом на свій розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_23 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України - розбій (напад з метою заволодіння чужим майном, із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу), вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи 18.02.2016 в період часу приблизно з 21 години 45 хвилин до 22 годин 40 хвилин на ділянці місцевості, розташованій в районі перетину вулиці Володарського та вулиці Орджонікідзе в місті Гуково Ростовської області РФ, а саме біля гаражних будівель на відстані приблизно 46 метрів в північно східному напрямку від будинку АДРЕСА_6 , зустрів неповнолітню ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по вулиці Орджонікідзе до себе додому, реалізуючи свій умисел на вбивство ОСОБА_21 , з метою викрадення належного їй цінного майна, скориставшись темним часом доби, відсутністю поруч сторонніх осіб і своєю фізичною перевагою, усвідомлюючи, що своїми діями він заподіє смерть потерпілої, і бажаючи цього, підійшов до неї, і використовуючи заздалегідь приготовлену шкарпетку сіро-блакитного кольору, обмотав її навколо шиї ОСОБА_21 , зав`язавши при цьому на вузол, після чого, застосувавши фізичне зусилля, утримуючи своїми руками обидва кінця шкарпетки і розтягуючи їх в різні боки, здавлюючи тим самим петлю навколо шиї потерпілої, і відповідно, її дихальні шляхи, що спричинило за собою припинення доступу в них кисню, став навмисно душити ОСОБА_21 до тих пір, поки остання не перестала подавати ознаки життя.

Своїми діями ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 46 від 28.03.2018, заподіяв ОСОБА_21 тілесні ушкодження у вигляді странгуляційної борозни на шиї і в шийно-підщелепної області, розташованої у верхній третині шиї трупа ОСОБА_21 із захопленням підщелепної області, близько до горизонтального напрямку, на більшому протязі одиночній зі слабо вираженим роздвоєнням на лівій поверхні шиї. Странгуляційна борозна в області шиї ОСОБА_21 в сукупності з ознаками дихальної недостатності тяжкого ступеня, оцінюються як тяжка шкода здоров`ю за критерієм «небезпека для життя людини». Дане тілесне ушкодження перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_21 .

В результаті порушення зовнішнього дихання від здавлення шиї м`якою петлею, ОСОБА_21 померла на місці, в зазначений вище період часу.

Переконавшись в настанні смерті ОСОБА_21 , ОСОБА_6 обшукав труп потерпілої і заволодів виявленим на ній і в її одязі майном: каблучкою з білого недорогоцінного металу з трьома недорогоцінними камінцями у верхній частині, вартістю 400 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 137,31 гривень), каблучкою з білого недорогоцінного металу, вартістю 700 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 240,29 гривень), каблучкою з білого недорогоцінного металу вартістю 500 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 171,64 гривень), парою сережок, виконаних з суміші білого і жовтого золота, вартістю 5000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 1716,35 гривень), а також мобільнім телефоном марки «Fly IQ 4406» IMEІ1: НОМЕР_5 ; IMEI2: НОМЕР_6 з Sim-картою оператора стільникового зв`язку ПАТ «Мегафон» з абонентським номером НОМЕР_7 , вартістю 5000 рублів РФ (згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 18.02.2016 еквівалентно 1716,35 гривень), а всього майном на загальну суму 11600 рублів РФ (3981,94 гривень), після чого, з метою приховування слідів вчиненого ним злочину, переніс труп ОСОБА_21 за розташовані поруч вищевказані гаражні споруди, де поклав на землю у тильної стіни гаража № НОМЕР_8 , обмотав навколо шиї потерпілої пояс від її куртки і накрив її труп виявленим на місці листом ДСП, листом шиферу, пластиковою каністрою ємністю 5 літрів і дверцятами від мікрохвильової печі і зник з місця вчинення злочину разом з викраденим у ОСОБА_21 майном.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, вартість та розмір викраденого майна. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінальних правопорушень. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінальних правопорушень, їх наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та обставини, що обтяжує покарання (рецидив злочинів).

Надаючи оцінку особі обвинуваченого суд також зазначає, що він раніше судимий, офіційно не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 29.06.1999 року з діагнозом легка розумова відсталість.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні правопорушення у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1 - 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Приписи ч. 4 ст. 70 КК України регламентують ситуацію, коли наявність у поведінці особи ознак сукупності кримінальних правопорушень (або злочинів, або кримінальних проступків, або і того й іншого) (ст. 33 КК) ускладнюється лише тією обставиною, що про вчинення особою декількох кримінальних правопорушень стає відомо після постановлення вироку за одне із цих кримінальних правопорушень.

Положення, встановлені в ч. 4 ст. 70 КК України, закон пов`язує лише з трьома моментами, а саме: а) всі кримінальні правопорушення вчинені особою до засудження хоча б за одне з них, тобто утворюють сукупність кримінальних правопорушень; б) ці кримінальні правопорушення виявлені у різний час після постановлення вироку за одне з них і повного або часткового відбуття за нього покарання; в) покарання, відбуте засудженим за попереднім (раніше постановленим) вироком, має бути обов`язково зараховано у загальну міру покарання, остаточно визначену за сукупністю кримінальних правопорушень.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 21.11.2023 у справі № 742/59/20, призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України охоплює й ті випадки, коли покарання за попереднім вироком вже відбуто особою повністю або частково, однак в такому разі фактично відбутий строк такого покарання має повністю зараховуватися у покарання, яке визначене за сукупністю злочинів.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016 у справі № 639/3653/16-к, ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вирішено рахувати з 19.04.2016 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення - з 19.04.2016 р. по 18.10.2016 р. включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2017 вищевказаний вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 18.10.2016 щодо ОСОБА_6 залишено без змін. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 19.10.2016 р. по 04.04.2017 р. із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд призначає ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. А ч. 3 цієї статті передбачено, що часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року № 13-31кс18 (справа № 663/537/17), у разі якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі - Закон № 2046-VIII), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIIІ. У такому разі цей Закон має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК не допускається.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Закону «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення у вказаному провадженні у період чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої Законом № 838-VIII.

Частиною 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VІІІ було визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно з п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VІІІ у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII вказує на те, що ця норма визначає правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, яке мало місце саме в межах відповідного кримінального провадження, а не іншого.

При цьому, вказівка в п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII указує на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, котра відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі у слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили.

Для застосування п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII має бути встановлено, що обвинувачений, який одночасно є засудженим в іншій справі і відбуває покарання, згідно з вимогами ст. 90 КВК України у порядку, встановленому КПК України, був тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді. У цьому випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є умовою, з якою законодавець пов`язує можливість зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016 у справі № 639/3653/16-к, ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вирішено рахувати з 19.04.2016 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення - з 19.04.2016 р. по 18.10.2016 р. включно, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2017 вищевказаний вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 18.10.2016 щодо ОСОБА_6 залишено без змін. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 19.10.2016 р. по 04.04.2017 р. із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно листа Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25) від 21.06.2019 № 4/12/4176/ж, на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2019 ОСОБА_6 був етапований до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 13.06.2019 року для розгляду даного кримінального провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.10.2022 ОСОБА_6 було запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та звільнено його з-під варти в залі суду.

За таких обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 (в редакції Закону № 838-VIII) КК України зараховує ОСОБА_6 у строк покарання за цим вироком повністю відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016 у справі № 639/3653/16-к, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2017, період з 19.04.2016 року по 12.06.2019 року із розрахунку: з 19.04.2016 року по 04.04.2017 року один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 05.04.2017 року по 12.06.2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також період 13.06.2019 року по 31.01.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту скінчився. Інший запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

-за ч. 3 ст. 187 КК України 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за ч. 3 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 289 КК України 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за ч. 4 ст. 187 КК України 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 11 (одинадцять) років 3 (три) місяці позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 11 (одинадцять) років 3 (три) місяці позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді 11 (одинадцять) років 3 (три) місяці позбавлення волі з конфіскацією майна шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 (в редакції Закону № 838-VIII) КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання за цим вироком повністю відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2016 у справі № 639/3653/16-к, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2017 року, період з 19.04.2016 року по 12.06.2019 року із розрахунку: з 19.04.2016 року по 04.04.2017 року один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 05.04.2017 року по 12.06.2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також період 13.06.2019 року по 31.01.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання рахувати з 19.04.2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирається.

Речові докази: картонний коробок, в якому знаходяться CD-R диски, з інформацією з інтернет сторінок ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , картонний коробок з речовими доказами у кримінальній справі № , картонний коробок, в якому знаходяться пара чобіт та куртка коричневого кольору, оглянуті 06.02.2019 року, скрини інтернет-сайту «RST.UA» з вартістю автомобілів марки ВАЗ 2121 та ВАЗ 2107, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області після набрання вироком законної сили знищити.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3