УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2024 року

м. Київ

справа № 333/1905/23

провадження № 51-3340 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2023 року, залишеним без змін 24 квітня 2024 року Запорізьким апеляційним судом,ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 2861 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів тапроцесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, кримінального правопорушення проти безпеки руху.

Як установив суд, 21 листопада 2022 року близько 16:45, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Opel Astra» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись зі швидкістю 66 км/год на вул. Космічній у м. Запоріжжі, ОСОБА_5 усупереч вимогам пп. «а» п. 2.9, пунктів, 12.4, 12.9, 18.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком «5.38.1» і розміткою «1.14.2» ПДР, не вжив заходів для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого виїхав на цей перехід й допустив наїзд на ОСОБА_6 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Справу розглянуто за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , вважаючи призначене засудженому покарання надмірно суворим, просить його пом`якшити, обравши із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій у порушення ст. 65 вказаного Кодексу не врахували всіх пом`якшуючих обставин та даних про особу ОСОБА_5 , котрий раніше не судимий, молодий за віком, позитивно характеризується, працевлаштований, одружений, утримує малолітню дитину, на спеціальних обліках не перебуває, щиро розкаявся, активного сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому завдану шкоду. Крім того, захисник зазначає, що при виборі заходу примусу не було зважено на відсутність обтяжуючих покарання обставин. На переконання автора скарги, апеляційний суд постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 419 КПК.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність юридичної оцінки діяння за ч. 1 ст. 2861 КК та справедливість додаткового покарання у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про недодержання судами попередніх інстанцій норм права, котрі регулюють загальні засади призначення покарання, є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, ступеню їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Наведених законодавчих приписів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 не було порушено.

Як убачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд, керуючись статтями 50, 65 КК, урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, характер (зміст) вчиненого діяння проти безпеки руху. Попри твердження автора касаційної скарги, суд зважив на щире каяття та активне сприяння засудженим розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, що визнав пом`якшуючими покарання обставинами. Узявши їх до уваги у поєднанні з позитивними даними про особу засудженого, його вік, стан здоров`я та соціальні зв`язки, місцевий суд призначив ОСОБА_5 основний захід примусу майже у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 2861 цього Кодексу.

Разом із цим, урахувавши всі ці обставини, дотримуючись принципу індивідуалізації, суд з огляду на характер порушень ПДР визнав неможливим призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, тобто більш м`якого виду заходу примусу, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 2861 КК.

Отже, обране ОСОБА_5 передбачене законом обмеження прав і свобод відповідає закріпленим у ст. 65 КК загальним засадам, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженому заходу примусу через суворість, у поданій скарзі не наведено.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про надмірну суворість покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належно розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 і вмотивовано відмовив у її задоволенні. За змістом копії ухвали апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, у ній із посиланням на фактичні дані у матеріалах кримінального провадження та норми права, якими врегульовано порядок призначення покарання, надано вичерпні відповіді на всі аргументи сторони захисту.

Оспорювана ухвала відповідає положенням ст. 419 КПК.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 листопада 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7