Справа №591/4390/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/36/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/4390/23 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.07.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки наміру переховуватися від слідства не має, дає правдиві показання, які відповідають матеріалам провадження.

08.07.2023 до Зарічного районного суду м. Суми, з клопотанням, погодженим із прокурором відділу Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК, а саме у вимаганні у ОСОБА_9 грошових коштів, з погрозою застосування насильства і заволодінні грошовими коштами в сумі 80000 грн, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, а також у нападі на ОСОБА_9 , поєднаному з насильством та погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою заволодіння грошовими коштами в сумі 40000 США, за попередньо змовою групою осіб, з проникненням у житло, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, відомості про які внесені до ЄРДР за № 0000029 від 04.02.2023.

08.07.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК.

Зважаючи на те, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий просив застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивувала тим, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих правопорушень, існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, і недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки на даній стадії досудового розслідування.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_6 надійшли письмові заяви про апеляційний розгляд провадження у її відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК, існування ризиків, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання лише у виді позбавлення волі, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних у провадженні та вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а в іншому рішенні від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_6 в силу тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому врахування тяжкості злочину у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені злочини підвищує ризик того, що ОСОБА_6 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме, його вчинення із застосуванням насильства до потерпілого, за попередньою змовою, під час дії воєнного стану, а також те, що ОСОБА_6 обізнаний про місце проживання потерпілого і може також впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Вірними є і висновки слідчого судді про існуванні ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, беручи до уваги, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має стабільних джерел доходів, міцних соціальних зв`язків, його протиправні дії були припинені працівниками поліції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків не заслуговують на увагу, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, тобто в даному випадку слідчий суддя має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Інші обставини, наведені в апеляційній скарзі, зокрема, що ОСОБА_6 дає правдиві показання, не є тими обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також стримуючим фактором для вчинення кримінальних правопорушень і спроб ухилення від органів досудового слідства.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_6 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на час прийняття оскарженої ухвали не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою.

Оскаржуване рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення судового рішення без змін, а поданої апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.07.2023 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4