Справа № 132/669/24
Провадження №1-кп/132/227/24
Вирок

Іменем України

21 червня 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 132/669/24, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 07 квітня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красний Луч Луганської області, українця, громадянина України, із неповною загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата, снайпера 2-ої категорії відділення снайперів взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді снайпера 2-ої категорії відділення снайперів взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.ст.11, 16, 49, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України, за наступних обставин. Так, 06.01.2021 року солдат ОСОБА_10 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 був відряджений до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 . 15.02.2021 року близько 07год.30хв., під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні військової частини НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , командиром навчального курсу начальником центру майором ОСОБА_11 був виявлений солдат ОСОБА_10 з ознаками перебування в стані алкогольного сп`яніння, та цього ж дня його було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , та він повинен був 16.02.2021 року прибути із відрядження до військової частини НОМЕР_1 . Однак, 16.02.2021 року у солдата ОСОБА_10 виник злочинний умисел ухилитися від проходження військової служби. Реалізуючи даний умисел, солдат ОСОБА_10 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою дезертирства, тобто ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився 16.02.2021 року о 09год.00хв. із службового відрядження до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 22.01.2024 року, коли був затриманий правоохоронним органом. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_10 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв, а також проводив час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив, що дійсно 06.01.2021 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , був відряджений до військової частини НОМЕР_2 . Перебуваючи на території останньої, 15.02.2021 року близько 07год.30хв. під час ранкового шикування, його було виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння, в результаті чого, в цей же день він був виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , та повинен 16.02.2021 року прибути з відрядження до військової частини НОМЕР_1 . Однак, він вирішив ухилитися від проходження військової служби, у зв`язку із чим, 16.02.2021 року о 09год.00хв. не з`явився із службового відрядження до військової частини НОМЕР_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 22.01.2024 року, допоки не був затриманий правоохоронними органами.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Частина 3 статті 408 КК України передбачає відповідальність за діяння, передбачене частинами першою (дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу) або другою (дезертирство із зброєю або за попередньою змовою групою осіб) цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Об`єктом цього кримінального правопорушення є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби.

Суб`єктом злочину може бути лише військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає у:

1) самовільному залишенні військової частини або місця служби;

2) нез`явленні на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Суб`єктивна сторона дезертирства завжди характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.408 КК України, а саме дезертирство, тобто нез`явлення з відрядження на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор ОСОБА_12 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.62 КК України замінити ОСОБА_10 призначене покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000023 від 07 квітня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_10 народився в місті Красний Луч Луганської області, є громадянином України, має неповну загальну середню освіту, неодружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, солдат, снайпер 2-ої категорії відділення снайперів взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

За службовою характеристикою, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 , та побутовою характеристикою, виданою головою Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області ОСОБА_14 , ОСОБА_10 за місцем несення служби та за зареєстрованим місцем проживання характеризується посередньо.

Як слідує з медичної характеристики, виданої т.в.о.начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_15 ; листа-довідки, виданої начальником Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону полковником медичної служби ОСОБА_16 ; листа-довідки, виданої в.о.головного лікаря Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради ОСОБА_17 ; листа-довідки, виданої завідуючим психоневрологічного диспансерного відділення Комунального некомерційного підприємства «Психоневрологічна лікарня імені академіка О.І.Ющенка» Вінницької обласної ради ОСОБА_18 ; листа-довідки, виданої директором Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради ОСОБА_19 ; листа-довідки, виданої заступником головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Білокуракинська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_20 , ОСОБА_10 має задовільний стан здоров`я, за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, на обліку у цих медичних спеціалістів не перебував.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 визначено: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують його покарання, під час досудового розслідування не встановлено.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 : щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Санкція частини 3 статті 408 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Дана редакція статті 69 КК України була введена в дію з 27 січня 2023 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року №2839-ІХ, який набрав чинності 27 січня 2023 року.

Частиною другою статті 4 КК України регламентовано, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини першої статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 не з`явився з відрядження на службу 16 лютого 2021 року, і саме з цього моменту дезертирство є закінченим злочином.

Таким чином, оскільки дане кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України, ОСОБА_10 вчинено до внесення відповідних змін до статті 69 КК України в січні 2023 року, а тому з урахуванням положень статті 5 КК України, до нього можуть бути застосовані положення статті 69 КК України (в редакції закону на момент вчинення кримінального правопорушення).

За змістом частини 1 статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, або перейти до більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією частини статті.

У своїй постанові від 03.02.2021 року (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, або перейти до більш м`якого покарання лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а також його особи, а саме те, що він має молодий вік, вперше притягається до кримінальної відповідальності, брав участь в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, суд погоджується із позицією прокурора та вважає можливим призначити йому покарання з урахуванням положень статті 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Положеннями частини 1 статті 62 КК України передбачено, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Згідно пункту 4 розділу 1 Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 04 червня 2021 року № 155, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 серпня 2021 року, відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні передбачає виправлення та перевиховання засуджених у дусі чесного ставлення до праці та військової служби, суворого додержання ними Конституції, законів України, Військової присяги та статутів Збройних Сил України та запобігання вчиненню ними нових кримінальних та інших правопорушень.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених військовослужбовців є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, громадський вплив, військове навчання.

Засоби виправлення та ресоціалізації засуджених військовослужбовців застосовуються з урахуванням виду покарання, характеру, ступеня суспільної небезпеки, мотивів вчинення кримінального правопорушення та поведінки засудженого, а також його ставлення до праці та виконання вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» № 15 від 28 грудня 1996 року (в редакції від 26 грудня 2003 року), покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання. Судам потрібно мати на увазі, що призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосоване не тільки у випадках, коли це безпосередньо передбачено санкцією статті закону, за якою засуджується військовослужбовець, а й тоді, коли суд вважатиме за можливе (з урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого) замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні протягом того самого строку.

З урахуванням наведеного, враховуючи обставини даного кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_10 , суд вважає за можливе замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на триманням у дисциплінарному батальйоні на 1 (один) рік.

Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Речові докази та витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 був затриманий 22.01.2024 року на виконання ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_21 від 02.01.2024 року у справі № 127/111/24 (протокол затримання особи, на підставі ухвали слідчого судді, складений 22.01.2024 року слідчим четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_22 ), та відносно нього ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_23 від 23.01.2024 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 10.05.2024 року, до 08.07.2024 року.

З урахуванням цього, на підставі частини 5 статті 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_10 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні, починаючи з 22.01.2024 року по день набрання вироком законної сили.

За частиною 4 статті 71 КВК України, строк відбування покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців обчислюється з дня, визначеного вироком суду, з урахуванням відповідно до статті 72 Кримінального кодексу України часу тримання засудженого в місцях попереднього ув`язнення.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 необхідно обчислювати з дня набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_10 необхідно залишити тримання під вартою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01 серпня 2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 21 червня 2024 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.62 КК України, замінити ОСОБА_10 призначене покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_10 в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 22 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з дня набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 залишити утримання під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», до вступу вироку в законну силу, після чого його виконати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя