Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/1063/24
Провадження №1-кп/523/966/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

у присутності обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт з долученими до нього документами у кримінальному провадженні за №0001360 від 3.10.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ісфара р. Таджикистан, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого неофіційно, раніше не судимого.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України, -

Встановив:

ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошений воєнний стан відповідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_5 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України та продовженого Указами Президента України за №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 7.11.2022р., №58/2023 від 6.02.2023р., №254 від 1.05.2023р., №451 від 26.07.2023р., №734 від 6.11.2023р., затверджених Законами України №2119-ІХ від 15.03.2022р., №2212-ІХ від 21.04.2022р., №2263-ІХ від 22.05.2022р., №2500-IX від 15.08.2022р., №2738-IX від 16.11.2022р., №2915-IX від 7.02.2023р., №3057-IX від 2.05.2023р., №3275-IX від 27.07.2023р., №3429-IX від 8.11.2023р., свідомо ухилився від призову на військову службу під час загальної мобілізації відповідно Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" за №65/2022, затвердженого Верховною Радою України на підставі пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно яким громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування у строки, зазначених в отриманих ним документах.

19.05.2023 року за результатами обстеження, проведеного військово-лікарською комісією, згідно довідки військово-лікарської комісії №205/36887 ОСОБА_4 був визнаний придатним для проходження військової служби за станом здоров`я, також було встановлено відсутність обставин, які б давали право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", при цьому ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.336 КК України та відносно нього був складений акт про відмову від призову на військову службу за мобілізацією та вручена повістка про відправку 19.05.2023 року до військової частини НОМЕР_1 , від підпису про отримання якої він відмовився.

Після цього, 19.05.2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_4 , перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому по АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел, направлений на ухилення від мобілізації, відмовився від призову на військову службу за мобілізацією, не маючи правових підстав на відстрочку від призову для подальшого направлення до військової частини Збройних Сил України, тим самим ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно ухилився від призиву на військову службу під час мобілізації та 19.05.2023 року до військової частини НОМЕР_1 не прибув, не маючи на те законних підстав.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні та пояснив, що 19.05.2023 року вранці на робочому автомобілі їхав на роботу, був зупинений на посту співпрацівниками ТЦК, які відправили його до територіального центру комплектування, розташованому у АДРЕСА_3 . Там він пройшов медичну комісію, після чого йому повідомили, що увечері відправка до військової частини, на що він відмовився, посилаючись на стан здоров`я, але рішення медичної комісії не оспорював, ніяких звернень не здійснював.

Вину у скоєнні злочину визнає повністю, не оспорюючи кваліфікацію дій, вказуючи, що усвідомлював протиправність своїх дій, що за відмову від мобілізації може понести відповідальність, не заперечуючи той факт, що підстав для відстрочки проходження військової служби у нього не має, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит свідків, оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, надані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_4 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями скоїв умисний, злочин, передбачений ст.336 КК України, та його дії правильно кваліфіковані за ознаками: ухилення від призиву на військову службу під час мобілізації та його вина доказана повністю.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер, ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується вимогою УІТ ГУНП в Одеській області, долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження, має постійне місце проживання, його особисте відношення до скоєного діяння, усвідомлення своєї провини, відсутність тяжких наслідків.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 п.1 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено та не вказано досудовим слідством.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні, однак долучалися речові докази, а саме повістка, облікова карта до військового квитка відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , долученої до матеріалів кримінального провадження досудового розслідування за №0001360 від 3.10.2023 року, які суд вважає за доцільне зберігати в матеріалах досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження за №0001360 від 3.10.2023 року до обвинувального акту не долучались, суду лише були надані матеріали щодо речових доказів та характеризуючи дані відносно ОСОБА_4 .

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, оцінюючи у сукупності обставини, спосіб та мотивацію вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, його щире каяття, негативне ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, приймаючи до уваги поведінку ОСОБА_4 під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив протиправність своїх дій, не є суспільно-небезпечною особою, приймаючи до уваги думку прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, запобіжний захід не обирався, тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.349, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України, -

Ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України, призначивши йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін два роки.

Відповідно положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Строк покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Виконання вироку в даній частині покласти на районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем проживання ОСОБА_4 .

Речові докази повістку, облікову карту до військового відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучених до матеріалів кримінального провадження досудового розслідування за №0001360 від 3.10.2023 року - зберігати в матеріалах досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1