Справа №588/1301/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/656/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 02 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно якої, останній просить вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 02.10.2023, змінити та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 03 років обмеження волі.

Даним вироком визнано ОСОБА_7 винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 22.11.2022, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 01 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 01 рік, та цей вирок виконувати самостійно.

Строк покарання за цим вироком обчислювати з моменту затримання.

Цивільний позов ТОВ «РУШ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду в сумі 16864 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 1132 грн. 68 коп.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про те, що призначене судом покарання є занадто суворим, оскільки свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв слідству в розкритті злочинів. Також погоджується відшкодувати понесені потерпілим матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду першої інстанції, під час окупації м. Тростянець Охтирського району, Сумської області військовослужбовцями збройних сил РФ 04.03.2022 року, приблизно о 14 год. 56 хв. ОСОБА_7 маючи на меті викрасти невизначене майно, шляхом відкриття вхідних дверей проник до приміщення торгівельного залу магазину «Єва 912», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який на той час не працював і який належить ТОВ «РУШ».

Реалізуючи свій прямий корисливий намір, спрямований на викрадення чужого майна, перебуваючи в магазині, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення майна, заподіявши матеріальної шкода на загальну суму 16864 грн. 00 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникнення у інше приміщення.

Про призначення даного провадження до апеляційного розгляду його обвинувачений був повідомлений завчасно, у передбачений законом спосіб, що підтверджується особистим підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення обвинуваченого ОСОБА_7 .

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи позицію прокурора, який покладався на розсуд суду, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», а також позиції, викладеній у постанові ВП ВС № 800/547/17 від 25 квітня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, що своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду вказаного провадження.

Крім того, у ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України» та «Трух проти України»).

У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана ним апеляційна скарга, в судові засідання за викликом не з`явився, ніяких клопотань чи заяв не надсилав, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд поданої обвинуваченим апеляційної скарги на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 02 жовтня 2023 року у відсутність останнього, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеним, враховуючи, також, і те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, який вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до тяжких злочинів, розмір заподіяної шкоди, дані про особу обвинуваченого, який є особою віком 32 роки, раніше судимий, не одружений, проживає зі співмешканкою та її малолітньою донькою, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психітра не перебуває. Відповідно до досудової доповіді складеної представником уповноваженого Охтирського районного сектора № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, ризики повторного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення оцінено як високий, ризик його небезпеки для суспільства також є високим, виправлення обвинуваченого без позбавлення та обмеження волі неможливо, необхідно здійснювати цілодобовий нагляд та контроль в умовах ізоляції.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що не можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та вважав за доцільне визначити йому покарання саме у виді позбавлення волі строком на 03 роки, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Апеляційні доводи обвинуваченого про його щире каяття, визнання вини, що повинно було бути враховано судом першої інстанції, як пом`якшуючі його вину обставини, є необґрунтованими, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Так, колегія суддів зважає на ту обставину, що протягом досудового розслідування та судового провадження, обвинувачений не вчинив жодні дії направлені на відшкодування завданим ним матеріальної шкоди потерплій, тим самим не продемонстрував дійсність своїх намірів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у виді 03 років позбавлення волі відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За змістом ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваного судового рішення вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Під час перегляду вироку суду першої інстанції, колегія суддів, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, характеру та обставин вчинення кримінального правопорушення, дійшов висновку, що суд першої інстанції на законних підставах призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції статей кримінального закону, яке останній повинен відбувати реально.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції, вмотивованість їх висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, останній у поданій апеляційній скарзі не навів.

Отже всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 02 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4