ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 553/516 /22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1409 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного
заходу обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого, належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001815 від 02.12.2021 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, а також інших обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України

Обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожному, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 29 червня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить відмовити прокурору у задоволенні клопотання щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, скасувати або змінити ухвалу, у разі чого змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на відсутність вказаних ризиків, а також доказів того, що вказані ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати. Вважає, що оскільки прокурором не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, то суд мав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж зазначений у клопотанні прокурора. А тому, просить змінити обраний відносно нього запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт, з покладенням відповідних обов`язків.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, у вигляді домашнього арешту.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувають на розгляді матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.03.2024 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 24.05.2024 року.

01.05.2024 року прокурор ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюються, просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Вважав, неможливим застосування застави відносно обвинувачених, у зв`язку з тим, що злочин вчинено з застосуванням насильства щодо потерпілого. Менш суворі запобіжні заходи на думку прокурора, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно вказаних обвинувачених, суд вважав обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, не зменшились та продовжують існувати. Врахувавши в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони звинувачуються, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів; а також тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винними у вчиненні злочину; вік та стан здоров`я обвинувачених, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. Окрім того, враховуючи обставини вчинення злочину, зокрема, який вчинено з застосуванням насильства щодо потерпілого, вважав необхідним продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою без визначення застави.

У відповідності до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, суд врахував дані про особу обвинувачених. Зокрема, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , який не офіційного джерела доходу, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване місця проживання в Україні у м. Балаклія Харківської області, на момент затримання фактично проживав у м. Харкові. Відомості про особу ОСОБА_10 , який не працює, має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , раніше судимий 12.10.2021 Харківським апеляційним судом за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на момент затримання перебував у розшуку (ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 22.10.2021 про дозвіл на затримання). Відомості про особу ОСОБА_11 , який є громадянином ОСОБА_13 , не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання фактично мешкав у м. Харкові. Відомості про особу ОСОБА_12 , який є громадянином ОСОБА_13 , не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до затримання фактично мешкав у м. Харкові.

При цьому, суд зазначив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 огли кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки обвинувачені звинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

А тому, суд дійшов висновку, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень та переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його активну роль організатора нападу, а також беручи до уваги ту обставину, що раніше він звинувачувався у скоєнні розбійного нападу на авто-заправній станції «Лінія» у 2014 році, існують достатньо підстав стверджувати про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також відомостей щодо особи обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, постійного місця роботи та наявність у нього в минулому судимості за вчинення корисливого особливо тяжкого злочину проти власності.

Також це дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від слідства та суду, враховуючи, що він не має сталих соціальних зв`язків, постійного місця роботи, раніше був судимий за вчинення умисного особливо тяжкого корисливого злочину, а також, приймаючи до уваги можливе покарання за інкримінований йому злочин. При цьому слід врахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також відомостей щодо особи обвинуваченого, є значна вірогідність, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо обрання стосовно нього іншого запобіжного заходу, належним чином не вмотивовані. Більш того, під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом перевірялась можливість застосування більш м`якого вказаного запобіжного заходу та наведені мотивовані висновки щодо підстав неможливості цього.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.3 ст.187, ч.1 ст.309 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 29.06.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3