Справа № 454/1958/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Сокаль 28.05.2024 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

затриманого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши клопотання прокурора Червоноградської окружної прокуратури про застосування тимчасового арешту до затриманого громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває у міжнародному розшуку відповідно до бази даних Генерального секретаріату Інтерполу

в с т а н о в и в:

Керівник Червоноградської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ).

Своє клопотання прокурор мотивував тим, що 27.05.2024 PIVAVARAU VIACHASLAU ( ОСОБА_4 ) затриманий співробітниками прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 7 прикордонного Карпатського загону в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України який значиться у міжнародному розшуку з метою арешту та екстрадиції до Республіки Білорусь за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 243 кримінального кодексу Республіки Білорусь.

Інкримінований ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , злочин за законом України про кримінальну відповідальність кваліфікуються за ст. 190 КК України з кваліфікуючою ознакою, передбаченою ч. 5 ст. 190 КК України, і є екстрадиційною, оскільки передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Під час затримання ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснено застосування видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, згоду на яку останній не надав.

Відповідно відомостей сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Львівській області підтверджено факт перебування в розшуку каналами Генерального Секретаріату Інтерполу з метою арешту та екстрадиції до Республіки Білорусь за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 243 кримінального кодексу Республіки Білорусь.

Таким чином прокурор просить застосувати до громадянина ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Держави Ізраїль, тимчасовий арешт строком до 40 (сорока) діб, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Білорусь.

В судовому засіданні особу затриманого встановлено за паспортом громадянина Держави Ізраїль для виїзду за кордон №39394074 від 22.06.2023 строком дії до 21.06.2028.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею було роз`яснено право скористатися перекладачем з російської на Українську мову, в порядку ч. 6 ст. 583 КПК України встановлено особу затриманого, запропоновано ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), зробити заяву, роз`яснено право надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також право на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію), з`ясовувалось бажання скористатися цим правом.

ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ) не надав згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити.

ОСОБА_4 та його захисник просили відмовити у клопотанні щодо тимчасового арешту у зв`язку із його не обгрунтованістю та безпідставністю посилаючись на те, що підстав для затримання на території України немає. Зазначають, що на даний період у відносинах з республікою білорусь унеможливлено застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, у тому числі здійснити співробітництво з відповідними органами республіки білорусь щодо екстрадиції (видачі) ОСОБА_9 на підставі Конвенції.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників (Париж, 13 грудня 1957 року), ратифікованої Україною 16.01.1998 року, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства. У запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2а статті 12, і намір надіслати запит про видачу правопорушника. В ньому також зазначається, за яке правопорушення буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення було вчинене, а також, у міру можливості, опис зовнішності розшукуваної особи.

Органи прокуратури згідно з міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та кримінальним процесуальним законодавством України здійснюють співробітництво з компетентними органами інших держав з питань проведення процесуальних дій при розслідуванні кримінальних правопорушень, видачі осіб, які їх вчинили, перейнятті кримінального провадження та з інших питань, передбачених такими договорами. У разі відсутності міжнародного договору України співробітництво у цій сфері здійснюється органами прокуратури України на підставі взаємних письмових гарантій. Співробітництво органів прокуратури з компетентними органами інших держав не може здійснюватися всупереч конституційним гарантіям України та її договірним зобов`язанням щодо прав людини (ч. 1 ст. 92 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 541 КПК України тимчасовий арешт взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 582 КПК України затримання на території України особи, яка розшукується іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, здійснюється уповноваженою службовою особою. Про затримання негайно інформується прокурор, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання. Повідомлення прокурору, до якого додається копія протоколу затримання, повинно містити докладну інформацію щодо підстав та мотивів затримання.

Відповідно до ст. 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року видача правопорушників здійснюється в зв`язку із правопорушеннями, які караються за законом запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Стаття 573 КПК України зазначає що запит про видачу особи (екстрадицію) направляється за умови, якщо за законом України хоча б за один із злочинів, у зв`язку з якими запитується видача, передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше одного року або особу засуджено до покарання у виді позбавлення волі і невідбутий строк становить не менше чотирьох місяців.

Кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, за ухилення від сплати податків, передбачена ст. 212 КК України не передбачена, а лише передбачений різний розміру штрафу з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Більше того, у випадку сплати усіх нарахованих податків, суд вправі застосовували ч. 4 ст. 212 КК України, яка передбачає звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі.

З огляду на вказане, випадок із ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ) не є екстрадиційним, в розумінні КПК України, а відтак до останнього не може застосовуватись процедура передбачена главою 44 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про тимчасовий арешт, оскільки такий тимчасовий запобіжний захід може бути застосований лише до затриманого.

Згідно ч. 6 ст. 583 КПК України за результатами розгляду слідчий суддя постановляє ухвалу про відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Керуючись ст. 206, 208, 209, 582, 583, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання про застосування тимчасового арешту до громадянина Держави Ізраїль PIVAVARAU VIACHASLAU ( ОСОБА_4 ) - відмовити.

ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному звільненню з-під арешту.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_1