Справа № 464/7616/23
пр.№ 1-кп/464/247/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000924 від 02.11.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мор`янці, Яворівського району Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю третьої групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 вчинив викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України №454/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Не зважаючи на це, ОСОБА_3 17.10.2023 близько 18:50 год. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення, приїхав на своєму автомобілі марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору. Який перебуває у власності останнього, до паркувального майданчику ТЦ «ВАМ», що у АДРЕСА_2 , де припаркував вище вказаний автомобіль.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, приєднав причіп марки «ПА» моделі «004» НОМЕР_2 , зеленого кольору, належний ОСОБА_6 , вартістю 16089,82 грн.. до причіпного пристрою автомобіля марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1

Після чого, ОСОБА_3 на автомобілі марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 VIN НОМЕР_3 до котрого був приєднаний причіп марки «ПА» моделі «004» НОМЕР_2 , зеленого кольору, попрямував за місцем своєї реєстрації, а саме в АДРЕСА_1 , де викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 16089,82 грн.

Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав повністю, підтвердив, що вчинив правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, та пояснив, що він не працює, однак, має господарство, та часто їздить до м.Львова на ринок ОСОБА_7 , де може реалізовувати сільськогосподарську продукцію. Впродовж пів року до моменту події він спостерігав, що неподалік магазину «Сільпо» постійно знаходиться причіп до автомобіля у занедбаному стані, колесо було спущено. Одного разу, а саме, у середині жовтня 2023 він вирішив цей причіп перетягнути до місця свого проживання, що в с.Мор`янцях. У зв`язку із чим, в після обідній час, він приєднав причіп марки з відповідними реєстраційними номерами, до власного автомобіля марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , та прибув до місця проживання. В подальшому, через деякий час, можливо 2 через тижні, до нього телефонували, а потім приїхали працівники поліції. На досудовому слідстві надав усі дані щодо вчинення кримінального правопорушення, причіп добровільно повернув правоохоронним органам, з потерпілим спілкувався, повністю відшкодував йому збитки. У скоєному зізнався, брав участь у всіх процесуальних діях. На даний час надзвичайно шкодує про вчинене, щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро та соромно за скоєне, просить суворо не карати. З матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просить здійснювати спрощений порядок дослідження доказів.

Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення спрощеного порядку дослідження доказів підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованого злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини вчинення таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просить здійснювати розгляд кримінального провадження без його участі, будь-яких претензій до обвинуваченого не має, з приводу міри покарання покладається на розсуд суду.

На підставі вимог ст. 325 та ч.3 ст. 349 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Згідно з диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності серед іншого за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 під час дії на території України правового режиму воєнного стану, протиправно заволодів причіпом марки «ПА» моделі «004» НОМЕР_2 , перемістивши його за місцем проживання, та маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, довів злочинний умисел до кінця, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду.

За таких обставин, суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, за наявності одного епізоду злочинної діяльності вчиненого в умовах воєнного стану.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином, кваліфікованою крадіжкою.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Мор`янці, Яворівського району, Львівської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 88, 89), раніше не судимий (а.с.91), за місцем проживання характеризується позитивно (а. с. 88), на обліках у лікарів нарколога та психіатра КНП Яворівської міської ради Львівської області Яворівської центральної районної лікарні за місцем реєстрації не перебуває (а. с. 90).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 за ст. 66 КК України, є визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення спричиненої шкоди шляхом повернення викраденого майна.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачених ст. 67 КК України, стороною обвинувачення не встановлено.

З досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що результати оцінки обвинуваченого показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також результати оцінки обвинуваченого, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) (а.с.68-73).

При призначенні покарання, суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч.1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При визначенні виду покарання ОСОБА_3 суд враховує, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, являється пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, протиправні дії вчинено за відсутності обставин пов`язаних із воєнною обстановкою (під час дії повітряної тривоги, ракетної небезпеки, комендантської години) тому при його безальтернативності, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі становитиме надмірний тягар для останнього та не виконуватиме мети закріпленої у кримінальному законі.

У зв`язку із цим, суд також бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав вину, характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, що сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, поведінку під час судового слідства, що не оспорював фактичних обставин у справі, тим самим продемонструвала бажання стати на шлях виправлення, а також те, що потерпілий жодних претензій до останнього не має, так як обвинувачений повністю усунув спричинену шкоду шляхом добровільного повернення викраденого майна, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, кримінальними правопорушення, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, а ОСОБА_3 не є представником держави, у тому числі іноземної, зважаючи на висновки органу пробації, про середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, у зв`язку із чим такі дані в сукупності вказують на обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави суду для застосування ч.1 ст. 69 КК України, та призначення основного покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 185 КК України.

При цьому суд враховує, що покарання у виді обмеження волі та громадських робіт не може бути призначеним, оскільки обвинувачений згідно з Законом України «Про пенсійне зобов`язання» є пенсіонером, покарання у виді виправних робіт не може бути призначеним, оскільки останній не працює, а покарання у виді пробаційного нагляду становитиме надмірний тягар для останнього.

З огляду на вищевикладене, покарання у виді штрафу виконуватиме мету закріплену у кримінальному законі.

Одночасно, суд зважає, що згідно з ч.1 ст. 69 КК України суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Беручи до уваги, особу обвинуваченого, розмір спричиненої шкоди, що становить 16089,82 грн., відсутність претензій від потерпілого та його думку щодо призначення покарання, суд вважає, що розмір штрафу слід визначити в межах 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки, саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Так, 30.11.2023 експертом проведено товарознавчу експертизу №СЕ-19/114-23/23065-АВ, вартість якої становить 2390,00 грн. (а. с. 75).

Таким чином, суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 2390,00 грн.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами у кримінальному провадженні визнано диск з відеозаписами з камер відеоспостереження системи «Безпека міста» за 17.10.2023, мобільний телефон марки «Redmi» блакитного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з вставленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору, ІЦМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , з встановленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_9 , причіп до автомобіля зеленого кольору д.р.н. НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2 НОМЕР_11 з вставленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_12 , автомобіль марки «Opel», моделі «Аstra» д.н.з. НОМЕР_13 , сірого кольору, автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору (а. с. 76-81, 84).

На підставі викладеного, ч.4 ст. 185, ст. ст. 50, 53, 60, 65, 69 КК України, керуючись, ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та на підставі ч.1 ст. 69 КК України призначити йому основне покарання перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 2390,00 (дві тисячі триста дев`яносто) гривень.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили:

-компакт-диски з відеозаписами з камер відеоспостереження системи «Безпека міста» за 17.10.2023 залишити зберігати при матеріалах досудового розслідування №0000924;

-мобільний телефон марки «Redmi» блакитного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з вставленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , з встановленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_9 , повернути власнику ОСОБА_3 ;

-мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2 НОМЕР_11 з вставленою сім картою мобільного оператора НОМЕР_14 повернути власнику ОСОБА_8 ;

- причіп до автомобіля зеленого кольору д.р.н. НОМЕР_2 повернути власнику;

- автомобіль марки «Opel», моделі «Аstra» д.н.з. НОМЕР_13 , сірого кольору повернути власнику;

-автомобіль марки «Daewoo» моделі «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору повернути власнику.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1