1Справа № 335/2660/23 1-кп/335/294/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими доказів у межах розгляду кримінального провадження № 0000013, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. ст. 194 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими всіх доказів сторони обвинувачення та припинення їх дослідження, оскільки стороною обвинувачення докази зібрані під час досудового розслідування не відкриті йому у повному обсязі у порядку, передбаченому частинами 1, 2 ст. 290 КПК України.

Захисник обвинуваченого підтримала заявлене обвинуваченим клопотання, вказала на наявність підстав для визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими на підставі ч. 2 ст. 89 КПК України, оскільки такі докази не були відкриті стороні захисту у повному обсязі в порядку передбаченому частинами 1, 2 ст. 290 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання обвинуваченого, посилаючись на його необґрунтованість. Вказала, що обвинуваченому та його захиснику під час досудового розслідування кримінального провадження надано доступ до всіх матеріалів та додаткових матеріалів кримінального провадження, про що складені відповідні протоколи.

Суд, заслухавши клопотання обвинуваченого, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

З приводу доводів сторони захисту про невідкриття їй у порядку, передбаченому частинами 1, 2 ст. 290 КПК України матеріалів кримінального провадження в повному обсязі, суд зазначає, що закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює (ч. 9 ст. 290 КПК України), що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. За таких обставин наявні в матеріалах провадження протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, підписані обвинуваченим та його захисником, суд визнає належним підтвердженням факту надання їм доступу до матеріалів провадження.

При цьому суд звертає увагу на те, що у протоколах, якими підтверджено надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику не має зауважень стосовно неповноти наданих матеріалів, тому порушень вимог ст. 290 КПК України задля застосування санкції, передбаченої ч. 12 ст. 290 КПК України, суд не встановив.

ККС ВС неодноразово звертав увагу на те, що перелік (найменування) відкритих матеріалів не є обов`язковим. Зокрема, у постанові від 02.02.2022 року (справа № 522/7444/21) зазначено: «закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює, що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Крім того, відсутність найменувань відкритих матеріалів досудового розслідування, до яких було надано доступ стороні захисту, в цьому кримінальному провадженні не може свідчити про невідкриття таких матеріалів у розумінні приписів ч. 12 ст. 290 КПК».

У постанові від 22.02.2018 року (справа № 697/849/15-к) указано: «Безпідставними є і доводи захисника у касаційній скарзі про те, що відсутність у протоколах доступу до матеріалів та додаткових матеріалів досудового розслідування переліку окремо кожного з документів, з якими ознайомлювалася сторона захисту (захисник і обвинувачений), є підставою для визнання їх недопустимими. … Зауважень щодо процедури забезпечення такого доступу, а також заяв і клопотань ні захисник, ні ОСОБА_3 не висловили, про що власноручно зазначили у відповідному протоколі, як і про те, що ознайомлені з матеріалами кримінального провадження…Вимоги викладати у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування переліку кожного процесуального документа кримінальний процесуальний закон не містить».

При наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

На час розгляду даного клопотання конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, крім того, оцінка судом законності проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих слідчим чи прокурором рішень виключно на підставі доказів, наданих стороною захисту, порушить засаду змагальності, згідно з якою сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, наведені у клопотанні обвинуваченого підлягають дослідженню та оцінці судом під час ухвалення остаточного рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 89, 331, 350, 358, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими доказами - всіх доказів сторони обвинувачення зібраних у межах розгляду кримінального провадження № 0000013, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. ст. 194 КК України, - відмовити.

Вирішити питання допустимості вказаних доказів в порядку визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів в нарадчій кімнаті під час прийняття остаточного рішення у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1