Дата документу 28.03.2024 Справа № 332/5430/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/562/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/5430/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.402 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2023 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки у вироку від 14 грудня 2023 року), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Маневичі Маневицького району Волинської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

ВСТАНОВИЛА

За обставин детально викладених у вироку, в якому також наведено посилання на положення Конституції України, законів України та інших нормативно правових актів, ОСОБА_8 було визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, обіймаючи посаду стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.

31 липня 2023 року, приблизно о 14:50 год., командир роти майор ОСОБА_9 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини (місце розташування не зазначається на підставі Закону України №2160-IX від 24.03.2022 року), під час шикування особового складу військової частини зачитав свій бойовий наказ №5 від 31.07.2023 року щодо заступу на бойові позиції (висування в перший ешелон) (місце розташування не зазначається на підставі Закону України №2160-IX від 24.03.2022 року), та надав наказ про його виконання.

Після цього, солдат ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення статутних вимог, відкрито відмовився виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира роти майора ОСОБА_9 , який відповідно до вимог ст.ст.29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира щодо заступу на бойові позиції (висування в перший ешелон) (місце розташування не зазначається на підставі Закону України №2160-IX від 24.03.2022 року), хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.402 КК як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.62 КК замінено ОСОБА_8 покарання за вчинення передбаченого ч.4 ст.402 КК кримінального правопорушення у виді 2 років позбавлення волі на 2 роки тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 14 вересня 2023 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.62 КК замінити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі на 1 рік 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що, призначаючи покарання ОСОБА_8 суд дав оцінку окремому вчинку обвинуваченого, а не його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Звертає увагу суду на той факт, що під час виявлення злочину ОСОБА_8 не здійснював жодного спротиву, з самого початку проведення досудового розслідування визнав свою вину, дав покази в яких щиро розкаявся у вчиненому. Своє каяття ОСОБА_8 не тільки зафіксував у допитах, але й вчиняв активні дії, висвітив всі обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Суд не оцінив об`єктивно та неупереджено обставини щирого каяття ОСОБА_8 , фактичні обставини справи в їх сукупності, що прямо передбачено кримінальним процесуальним законодавством.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який висловив заперечення проти скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Згідно ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК, за обставин, установлених у вироку місцевого суду, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч.3 ст.349 КПК, у тому числі на показах обвинуваченого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому кримінально караного діяння.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту не заперечує кримінально-правової кваліфікації та доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненому злочині. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

Що стосується доводів, викладених у апеляційній скарзі захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то вони є необґрунтованими.

За змістом ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проходження військової служби характеризується задовільно, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Встановлені судом характеризуючі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 стали підставами для призначення останньому покарання із застосуванням положень ст.69, 62 КК, однак у своїй сукупності є недостатніми для зменшення розміру покарання, яке є достатньо мінімальним.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання. Адже таке покарання ґрунтується на загальних засадах призначення покарання та воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Переважна більшість обставин, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому за ч.4 ст.402 КК мінімально можливе покарання із застосуванням положень ст.69, 62 КК. Проте таких обставин недостатньо для висновку про необхідність призначення ще більш м`якого покарання, оскільки вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим тяжкого злочину.

Решта наведених захисником обставин також не може істотно вплинути на вирішення питання про пом`якшення покарання.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять посилань на порушення місцевим судом при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2023 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки у вироку від 14 грудня 2023 року) щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4