УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 208/8889/20

Провадження № 51-921 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинськавід 15 травня 2020 року за ч. 2 ст. 289, ст. ст. 104, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.

На підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинськавід 15 травня 2020 року до призначеного покарання за цим вироком остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 7 років і 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з 08 грудня 2020 року. Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , рішення щодо якого в межах указаної вище касаційної скарги не оскаржується.

За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 11 жовтня 2020 року о 01.00 годині, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою між собою, біля буд. АДРЕСА_2 , із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, вчинили розбійний напад на раніше незнайомого їм ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_6 рукою штовхнув потерпілого в спину, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю, а ОСОБА_5 з метою заволодіння майном ОСОБА_7 руками став перевіряти вміст його кишень. Враховуючи, що ОСОБА_7 став чинити опір зазначеним протиправним діям, ОСОБА_6 з метою придушення волі потерпілого до спротиву завдав ОСОБА_7 один удар ногою в голову й вони заволоділи його мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» вартістю 5050 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати й закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_5 .

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки судові рішення ґрунтуються на показах потерпілого, який плутався та надавав суперечливі покази суду першої інстанції, а свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не зазначили про причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину.

Стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність у ОСОБА_5 умислу, спрямованого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , яким і було спричинено потерпілому тілесні ушкодження.

Звертає увагу, що відсутній висновок судової дактилоскопічної експертизи або іншої експертизи, які б підтверджували наявність слідів рук ОСОБА_5 на місці події та наявність слідів папілярних візерунків, слідів пальців руки на мобільному телефоні потерпілого.

Вказує, що суди не надали правової оцінки наявності кваліфікуючої ознаки «вчинення за попередньою змовою групою осіб» відповідно до положень ст. 28 КК України.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою неповноту судового розгляду, допущену судом першої інстанції, формально розглянув подану на вирок апеляційну скаргу, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, тому вбачає, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на її думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Щодо тверджень захисника про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого ОСОБА_5 , а також про відсутність у нього умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 за змістом здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 .

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, на обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що з обвинуваченими раніше не знайомий. Вночі з 10 на 11 жовтня 2020 року він проходив повз одного з будинків по АДРЕСА_2 , позаду нього йшли двоє хлопців - обвинувачені, і хтось з них штовхнув його в спину, від чого він упав на спину. Він добре запам`ятав обличчя обвинувачених, саме ОСОБА_5 почав обшукувати його кишені, коли він упав, а ОСОБА_6 вдарив його ногою в праве вухо, внаслідок чого він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, виявив відсутність навушників та мобільного телефону.

Аналогічні показання потерпілим було надано під час слідчого експерименту від 09 листопада 2020 року з фототаблицею до нього, де він розказував та показував, за яких обставин на нього було скоєно розбійний напад.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, як під час досудового розслідування, судового провадження, так і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, потерпілий ОСОБА_7 чітко вказував, що, впізнаючи обвинувачених за фотознімками, керувався рисами обличчя нападників, яких йому вдалось дуже ретельно роздивитись, оскільки на місцевості, де відбувся напад, знаходилась автостоянка, і це місце в нічну пору доби було добре освітлено ліхтарями, що надало потерпілому можливість, лежачи на спині, добре роздивитись обличчя як обвинуваченого ОСОБА_5 , який сидів на ньому зверху та перевіряв вміст його кишень, так і обвинуваченого ОСОБА_6 , який з метою подолання опору потерпілого завдав йому удар в область голови, від якого він втратив свідомість.

Підстав обмовляти обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які до нападу на потерпілого з ним не були знайомі, судом встановлено не було. Також суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , який зазначав, що викрадений у потерпілого телефон йому продав обвинувачений ОСОБА_5 .

Крім цього, суд безпосереднього дослідив даніпротоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 листопада 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 , який в ніч з 10 жовтня 2020 року на 11 жовтня 2020 року продав йому мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro».

Також суд послався й на інші докази, зокрема на:

протокол прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_7 від 03 листопада 2020 року, згідно з якою останній просив вжити заходів до невідомих осіб, які о 01 годині 11 жовтня 2020 року біля будинку 6-Б по вул. Звенигородській заволоділи його мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 8 Pro», ІМЕІ НОМЕР_1 ;

протокол огляду місця події - ділянки місцевості біля буд. АДРЕСА_2 від 04 листопада 2020 року, яким зафіксована обстановка на місці вчинення злочину, з фототаблицею до цієї слідчої дії;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 листопада 2020 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 за рисами обличчя впізнав обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як незнайомих хлопців, які 11 жовтня 2020 року біля буд. АДРЕСА_2 побили його, забрали мобільний телефон та втекли;

протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 09 листопада 2020 року, згідно з яким останній на місці вчинення злочину, а саме на ділянці місцевості біля будинку АДРЕСА_2 , пояснив обстановку та обставини його вчинення, які відбувалися 11 жовтня 2020 року приблизно о 01.00 годині;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 листопада 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 як одного з малознайомих хлопців, які в ніч з 10 жовтня 2020 року на 11 жовтня 2020 року продали йому мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro»;

висновок товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/860 від 09 листопада 2020 року, згідно з яким встановлена ринкова вартість мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» в сумі 5050 гривень.

Дослідивши ці, а також інші докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції надав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала напад (розбій), вчиненим за попередньою змовою групою осіб.

Зі змісту ухвали апеляційного суду від 15 листопада 2023 року вбачається, що захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 подавали апеляційні скарги, доводи якихза змістом здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 . Зокрема вони просили закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_5 .

Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника та обвинуваченого щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження й надати правильну оцінку вчиненому, з чим погоджується і Верховний Суд.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційних скарг, обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Апеляційний суд, перевіривши вирок в частині доводів щодо розбіжностей в показах потерпілого, зокрема в частині перебування чи не перебування його в момент нападу в стані алкогольного сп`яніння та ступеня цього сп`яніння, обґрунтовано вказав, що наведені розбіжності в цілому не впливають на достовірність показань потерпілого й наданих стороною обвинувачення доказів, а також не впливають на кваліфікацію дій обвинувачених.

Апеляційний суд також обґрунтовано вказав, що надання свідком ОСОБА_10 в ході судового провадження показань, відповідно до яких він внаслідок травми не пам`ятає пред`явлення йому фото з особами для впізнання, як і не пам`ятає моменту підписання цього протоколу, а телефон він нібито знайшов, не спростовують обставин та фактів, встановлених протоколом впізнання за участю свідка ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування, оскільки ця слідча дія та його показання в суді є окремими процесуальними джерелами доказів, дослідженими судом першої інстанції із наданням їм відповідної оцінки.

Крім цього, апеляційний суд звернув увагу, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 17 листопада 2020 року свідку ОСОБА_10 роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі передбачені ст. 66 КПК України; він попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384 та 385 КК України; до здійснення цієї процесуальної дії були залучені поняті; проведена фотофіксація впізнання ОСОБА_10 саме фотокартки особи під номером 2, зображення на якій, згідно з додатком до протоколу слідчої дії належить саме обвинуваченому ОСОБА_5 ; належність саме свідку підпису в цьому протоколі, незважаючи на те, що він, з його слів, після аварії втратив пам`ять.

Також апеляційний суд обґрунтовано відповів на доводи про відсутність у матеріалах провадження доказів щодо відбитків пальців ОСОБА_5 на місці події та мобільному телефону потерпілого. Зокрема, він вказав, що матеріали кримінального провадження дійсно не містять висновку судової дактилоскопічної експертизи або іншої експертизи, яка б підтверджувала наявність слідів пальців рук ОСОБА_5 на місці події та на мобільному телефоні потерпілого.

Однак апеляційний обґрунтовано суд пов`язує це з тим, що з моменту нападу на потерпілого 11 жовтня 2020 року й до моменту звернення останнього із заявою до правоохоронних органів минув деякий час, і, враховуючи, що викрадений ОСОБА_5 телефон було реалізовано одразу ж після нападу на потерпілого в ту ж ніч 11 жовтня 2020 року свідку ОСОБА_10 , та обставина, що органом досудового розслідування не було проведено експертне дослідження на наявність слідів пальців рук ОСОБА_5 на місці події і на мобільному телефоні потерпілого, жодним чином не спростовує встановлений судом першої інстанції на підставі інших доказів факт причетності обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Також не вбачаються обґрунтованими й доводи захисника про порушення апеляційним судом положень ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК України щодо безпосередності дослідження обставин провадження, оскільки повторне дослідження обставин провадження є правом, а не обов`язком апеляційного суду, яке здійснюється за умови переконання суду в тому, що таке дослідження в суді першої інстанції було здійснено неповно або з порушеннями. При цьому іншої оцінки окремим доказам, порівняно з оцінкою цих доказів місцевим судом, суд апеляційної інстанції не надавав.

Дніпровський апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 й обґрунтовано залишив їх без задоволення. Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, оскільки зі змісту касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3