Справа №560/936/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 11 травня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 та фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти базової середньої, непрацюючого, одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

02 травня 2018 року біля 01:30 год., ОСОБА_4 перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_3 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, з шухляди тумбочки, що розташована в спальній кімнаті будинку, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно викрав 3 (три) жіночі каблучки, а саме: два золоті вироби загальною вагою 5,62 грама, вартістю, згідно висновку експертного заключення з оцінки рухомого майна від 30 травня 2018 року - 4271 грн., та один срібний виріб вагою 3 грами, вартістю, згідно висновку експертного заключення з оцінки рухомого майна від 30 травня 2018 року - 70 грн., що належать ОСОБА_5 , чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 4341 грн.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України.

Крім того, 05 травня 2018 року біля 00:00 год., ОСОБА_4 перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_3 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, з шухляди тумбочки, що розташована в спальній кімнаті будинку, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, таємно викрав жіноче кольє, виготовлене з бурштину, вартість якого, відповідно до висновку експертного заключення з оцінки рухомого майна від 30 травня 2018 року становить 450 гривень, що належать ОСОБА_5 , чим завдав останній майнової шкоди в сумі 450 грн.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив, що дійсно в травні 2018 року, він, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_3 , викрав 3 жіночі каблучки, дві з яких золоті та одна срібна, а також жіноче кольє, виготовлене з бурштину.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні надав на підтвердження вини обвинуваченого письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання: за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік позбавлення волі, за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік та 1 (один) місяць позбавлення волі, та на підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просив суд визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має та просить суд його суворо не карати.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України, якими введено такий вид кримінальних правопорушень як кримінальний проступок, визначено строки погашення судимості за цей вид кримінального правопорушення, тощо. Також вказаним законом санкція кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України викладена в іншій редакції, що відповідно відносить вказане кримінальне правопорушення до кримінальних проступків.

На даний час санкція частини 1 статті 185 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

При цьому, покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, має призначатися виходячи із попередньої редакції статті, яка була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків та нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відшкодувава завдану матерільну шкоду.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку після вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій частини 1 статті 185 та частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України, за якими кваліфікуються її дії, а саме: за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік позбавлення волі, за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік та 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, суд, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Також суд вважає за можливе застосувати статтю 75 Кримінального кодексу України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 100, 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (в редакції Закону №270-VI від 15 квітня 2008 року) - 1 (один) рік позбавлення волі;

- за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік та 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання - 1 (один) рік та 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- два золоті вироби, а саме жіночі каблуки та жіноче кольє з бурштину, що знаходяться на зберіганні ОСОБА_5 - повернути потерпілій ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_3 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1