ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/759/24 Справа № 190/837/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000667 від 17.09.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сосновка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, пенсіонера, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі - КК) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 500 000 грн. (п`ятсот тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. В задоволенні іншої частині цивільного позову - відмовлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 05 год. 49 хвл., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 04 листопада 2016 року належить йому на праві власності, здійснював рух по проїзній частині дороги М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» (через мм. Вінницю, Кропивницький) з боку м.Олександрія Кіровоградської області у напрямку м. П`ятихатки Кам`янського району Дніпропетровської області.

Під час руху по 839 км вищевказаної ділянки дороги, проїзна частина якої має по одній смузі для руху в протилежних напрямках, які поділені дорожньою розміткою 1.5 розділу 34 Правил дорожнього руху України, в районі повороту до ставку на с. Жовте Кам`янського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , проїхавши зазначений поворот, почав виконувати маневр розвороту ліворуч зі смуги свого руху, та під час розвороту за один маневр не зміг виконати розворот, а тому змушений був зупинитися на зустрічному узбіччі та частково на смузі зустрічного руху. Після чого ОСОБА_7 не діяв таким чином щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для здійснення безпечного руху, проявляючи кримінальну протиправну недбалість та неуважність до дорожньої обстановки, не врахував дорожню обстановку, в зазначений час, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 05 год. 49 хвл. на 839 км дороги М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» (через мм. Вінницю, Кропивницький) у Кам`янському районі Дніпропетровської області поновив рух заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу руху автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який в цей час в порушенння пункту 12.3 Правил дорожнього руху України рухався по вказаній автодорозі М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» (через мм. Вінницю, Кропивницький) з боку м. П`ятихатки у напрямку м. Олександрія Кіровоградської області зі швидкістю 120 км/год. Внаслідок такого маневру водій автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_11 , маючи на меті уникнення зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та подальше гальмування транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобілем, допустив виїзд на праве узбіччя за напрямком свого руху та подальше перекидання керованого ним транспортного засобу.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Порушення п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_11 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з прямими переломами 1, 2 ребер справа по біля грудинній лінії, 1, 2, 7-10 ребер по передньо-підпахвовій лінії справа з яких 2, 7 ребер з ушкодженням пристінкової плеври, по задньо-підпахвовій лінії справа, перелом 1-4, 6-10 ребер з яких 7-10 з ушкодженням пристінкової плеври, 1-10 ребер по біля грудинній лінії зліва, 1-3 ребер по середньо-ключичній лінії зліва, 2, 4-6 ребер по передньо-підпахвовій лінії зліва, непрямих переломів 1-10 ребер по біля хребтовій лінії справа, травматичного гемотораксу (750 мл напіврідкої крові та пухких згортків крові), закритого перелому шийного відділу хребта з розтрощення 2-го шийного хребця зі зміщенням та ушкодженням спинного мозку на рівні перелому, закритого перелому лівого рожку під`язикової кістки, закритої тупої травми черева з ушкодженням правої долі печінки по задній поверхні; розтрощення кісток обличчя зі зміщенням відламків: рани з нерівними дрібнозубчатого вигляду краями, гострими кінцями в лобній ділянці голови в центрі, нерівномірно вираженої рани в ділянці внутрішнього кута верхньої орбіти правого ока з переходом на міжбровну ділянку до внутрішнього кута верхньої орбіти лівого ока місцями з наявністю сполучнотканинного вигляду перетинок; нерівно вираженого синця в лобній ділянці, в центрі та праворуч, навколо очей, на спинці та крилах носу, верхньої губи більш праворуч, нижньої губи та на шкірі нижче рівня нижньої губи; забитих ран на шкірі та червоній каймі нижньої губи ліворуч з переходом на слизову поверхню нижньої губи ліворуч та в центрі; множинних поверхневого вигляду саден в ділянці лівого ліктьового суглобу по зовнішній та задній поверхні, в ділянці правого колінного суглобу по передній поверхні, в верхній третині правої гомілки по передньо-внутрішній поверхні на рівні середньої її третини, в ділянці правого колінного суглобу по передній поверхні, в верхній третині правої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, в нижній та середній її третині лівого стегна по передній поверхні, в верхній та середній третині правої гомілки по передній поверхні; великих за обсягом саден продовгуватої форми уривчастого характеру з підсохлим коричньового кольору дном на шкірі поперековій ділянці справа, на передній поверхні черевної стінки праворуч.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 06 год. ранку від травматичного шоку який виник внаслідок сумісної закритої тупої травми шийного відділу хребта з переломом 2 шийного хребця та ушкодженнями спинного мозку, закритої тупої травми грудної клітки з множинними прямими та непрямим переломами ребер з ушкодженням правого шлуночка серця, а також з надривами судинного пучка правої та лівої легені, закритої травми черевної порожнини з ушкодженням правої долі печінки по задній поверхні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Щодо допущеної судом першої інстанції неповноти судового розгляду посилається на таке.

В основу вироку судом першої інстанції було покладено показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколи слідчих експериментів, проведених за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та висновок експерта № 900-22 від 20.05.2022 року.

Однак судом не було взято до уваги, що покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , містять істотні розбіжності з показами, наданими ними під час досудового розслідування, у тому числі під час проведення за їх участю слідчих експериментів, незважаючи на те, що покази цих свідків є істотними для правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Під час допиту експерта у судовому засіданні було встановлено, що під час проведення експертизи ним досліджувалися ті вихідні дані, які були надані йому слідчим, а саме: дані відповідно свідчень водія ОСОБА_7 , свідчень свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , надані ними під час проведення за їх участю слідчого експерименту.

Експерт підтвердив, що від час дослідження по поставленому перед ним питанню № 2 варіант 1 (за показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_15 ), у нього були відсутні наступні вихідні дані:

- Розташування автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 відносно меж проїзної частини у поперечному напрямку в момент початку розвороту автомобілем «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 ;

- Відстань, на якій знаходиться автомобіль «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 у повздовжньому напрямку від місця, на якому знаходився автомобіль «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 в момент початку виконання розвороту;

Час, який пройшов від моменту початку виконання розвороту автомобілем «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 до моменту коли автомобіль «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 розминувся з його задньою частиною (а.с. 219 Т. 1).

Тобто, для дослідження версії ДТП, наданої під час проведення слідчого експерименту з водієм ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_15 , у експерта не було необхідних вихідних даних, які могли бути отримані слідчим під час проведення слідчих експериментів за їх участю. Тому експерт дійшов висновку, що вирішити питання про технічну можливість уникнути зіткнення для водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за варіантом № 1 (за показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_15 ) ненадається можливим (а.с.221 Т.1), як і не можливо надати відповідь на питання слідчого про відповідність дій водіїв «ВАЗ-2106» ОСОБА_7 та «Шкоди Октавіа» - ОСОБА_11 , вимогам Правил дорожнього руху України та чи перебували вони в причинному зв`язку з даною подією.

В той же час, відповідно до вимог ст. 69 КПК України, експерт під час проведення експертизи мав право, зокрема, заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчиняти інші дії, пов`язані із проведенням експертизи. Однак не реалізував свої права та обов`язки експерта, що, на думку обвинуваченого, призвело до неповноти та неправильності експертного висновку.

Отже, версія захисту не була перевірена експертним шляхом, однак суд ці доводи до уваги не взяв та вмотивував свій вирок на підставі експертизи, яка проведена за відсутності необхідних вихідних даних, не надавши оцінку версії обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 .

Апелянт звертає увагу, що слідчим було поставлено на вирішення експерту питання № 2: «Чи мали водії автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_7 та «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 » - ОСОБА_11 технічну можливість запобігти ДТП?», а експерт надав відповідь на питання: «Чи мали водії автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_7 та «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 » - ОСОБА_11 , технічну можливість уникнути зіткнення».

Також експерт ОСОБА_16 під час його допиту у суді підтвердив, що у постанові про призначення експертизи не був зазначений момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 , а тому експерт визначив його самостійно, а саме - експертом було встановлено, що небезпекою для руху водію автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 , на думку експерта, слід вважати початок руху автомобіля «ВАЗ-2106» заднім ходом. Отже, момент виникнення небезпеки для руху водія автомобіля «Шкода Октавіа» було встановлено експертом не під час проведених експериментів, а виключно з огляду на власну думку.

В подальшому, під час проведення дослідження по питанням 1, 2, 3 варіанту № 2 (за показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ) експертом, в якості вихідних даних взято момент виникнення небезпеки - початок руху автомобіля «ВАЗ-2106» заднім ходом, визначений неекспериментальним шляхом.

Однак, під час допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в судовому засіданні, свідки зазначили, що момент, коли автомобіль «Шкода» з`явився в зоні видимості, автомобіль «ВАЗ-2106» вже закінчив рух заднім ходом і вже декілька секунд стояв - тобто не рухався (показання ОСОБА_13 ), а свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що коли автомобіль «Шкода» з`явився в зоні видимості, автомобіль «ВАЗ-2106» стояв нерухомо, переважною частиною на своїй полосі руху. Тобто, свідки у судовому засіданні спростували припущення, зроблені експертом в експертизі, що моментом виникнення небезпеки для руху водія автомобіля «Шкода Октавія» є початок руху автомобіля «ВАЗ- 2106» заднім ходом, що ставить під сумнів висновки експертизи.

Отже, після допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_17 , судом було проігноровано, що висновок судової автотехнічної експертизи в частині моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля «Шкода Октавіа» суперечить зміненим показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , що виключало можливість встановлення порушення ОСОБА_7 п. 10.9 Правил дорожнього руху. Отже, під час судового розгляду не було встановлено моменту виникнення небезпеки для руху автомобіля «Шкода Октавіа», з`ясування якого мало істотне значення для встановлення порушення чи не порушення ОСОБА_7 п.п. 10.1, 10.9 ПДР України.

Обвинувачений також зазначає, що висновок експерта містить суттєві протиріччя, а саме - в дослідницькій частині експерт вказує, що моментом виникнення небезпеки для водія автомобіля «Шкода Октавіа» - ОСОБА_11 слід вважати початок руху автомобіля «ВАЗ 2106» заднім ходом, однак не зазначає як момент розвороту автомобіля «ВАЗ 2106» узгоджується з настанням дорожньо-транспортної пригоди; а у частині висновків експерт приходить до висновку що дії водія «ВАЗ 2106» - ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10,1, п. 10.9 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

З показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які надавалися ними як на стадії досудового слідства, так і в судовому засіданні, в момент здійснення розвороту автомобілем «ВАЗ 2106», автомобіля «Шкода Октавіа» на дорозі не було.

Під час допиту судового експерта у суді, відповідаючи на питання захисника: «Чи створював автомобіль «ВАЗ 2106» під керуванням ОСОБА_7 в момент розвороту небезпеку для автомобіля «Шкода Октавіа», судовий експерт відповів, що момент виникнення небезпеки для автомобіля «Шкода» є момент початку руху автомобілем «ВАЗ 2106» заднім ходом. Крім того, експерт зазначив: «Не момент повороту наліво, і не момент розвороту автомобіля «ВАЗ 2106», не є моментом створення перешкоди руху автомобіля «Шкода Октавіа», а ним є момент початку руху автомобіля «ВАЗ 2106» заднім ходом» (10:59:42 аудіозапису судового засіданні від 21.04.2023 року).

Отже, висновки експерта про порушення ОСОБА_7 п. 10.1 Правил дорожнього руху, на переконання апелянта, суперечать, як дослідницькій частині висновку, так і показанням свідків, на підставі яких проводилося дане дослідження, та показанням експерта, наданих ним під час допиту його у суді.

Однак, суд першої інстанції на такі протиріччя уваги не звернув та не усунув їх наявність, шляхом призначення повторної судової автотехнічної експертизи, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Також, на думку обвинуваченого, судом не надано оцінки висновку експерта з питання № 2 варіант № 2 (по показанням ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ), про можливість запобігти ДТП водіями «ВАЗ 2106» та «Шкода Октавіа». Експерт дійшов висновку, що водій автомобіля «Шкода Октавіа» повинен був з моменту виявлення перешкоди на дорозі у вигляді автомобіля «ВАЗ 2106» здійснити дії, передбачені п. 12.3 ПДР, а саме - застосувати екстрене гальмування. Експертом зроблено висновок, що водієм « Шкода Октавія » застосування екстреного гальмування вчинено не було, що є порушенням п. 12.3 ПДР та перебувало у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи в експертному висновку посилання на уявну траєкторію руху автомобіля «Шкода Октавіа» і перетин цієї уявної траєкторії автомобіля «Шкода Октавіа» з рухом уявної траєкторії автомобіля «ВАЗ 2106», експертом не наведено методичне джерело розрахунку цих уявних траєкторій, не наведено аналіз і розрахунок цих уявних траєкторій, не наведено точку перетину цих уявних траєкторій руху даних автомобілів і не проаналізовано ці траєкторії з точки зору слідової картини, яка зафіксована в протоколі огляду місця події і схеми ДТП до цього протоколу. Експертний висновок такого аналізу і експертного дослідження замірів, зафіксованих в схемі ДТП, яка є додатком до протоколу огляду місця події, взагалі не містить. Тобто, судова автотехнічна експертиза не містить експертного аналізу слідів, які зафіксовані на схемі ДТП безпосередньо в день ДТП, який є одним із першоджерел слідової доказової бази.

Також вказує, що експерт не піддав аналізу наявність слідової інформації на місці ДТП, а саме - сліду юзу автомобіля «Шкода Октавіа», зафіксованого на схемі ДТП і у фототаблиці до протоколу огляду місця події. Під час допиту експерта у суді, останній пояснив, що сліди юзу, зафіксовані на схемі місця ДТП, яка є додатком до протоколу огляду місця події, не накладалися на траєкторію руху автомобіля "ВАЗ 2106", та не враховувались ним при проведенні експертизи.

На думку апелянта, неврахування експертом фактичних обставин слідової картини, як і не зазначення методики для розрахунку, свідчить про неповноту та необґрунтованість, що було однією із підстав для призначення судом першої інстанції повторної судової автотехнічної експертизи. Отже відхилення судом клопотання сторони захисту про призначення повторної судової автотехнічної експертизи, призвело до неповноти судового розгляду, винесення судом незаконного та несправедливого рішення суду, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку.

Щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 зазначає наступне.

Вирок суду містить висновки, які не підтверджуються, а тим більш спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні:

Так, суд прийшов до висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_18 та його захисника про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК є безпідставними та розцінюються як спробу та намагання подати у вигідному для себе світлі, тим самим уникнути відповідальності у вчиненні інкримінованого йому діянні і настанні злочинних наслідків.

В той же час, при намаганні сторони захисту довести свою правову позицію належним та допустимим доказом шляхом проведення повторної судової автотехнічної експертизи, суд позбавив сторону захисту такої можливості, відмовивши в клопотанні про її призначення, відхиливши всі аргументи сторони захисту про невідповідність, неточність та неповноту висновку експерта.

Вважає, що судом проігноровано, що саме вихідні данні, надані свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_12 на стадії досудового слідства, суттєво видозмінились, і на момент допиту їх в суді під присягою, доказова база вихідних даних щодо обстановки події дорожньо-транспортної пригоди щодо відстаней, місця розташування автомобілей, механізму ДТП і дій кожного із учасників ДТП - є такою, що не відповідає вихідним даним, які були надані слідчим судовому експерту для дослідження під час проведення автотехнічної експертизи.

Отримані в ході допиту судового експерта покази про те, що на ряд питань він не надав експертну відповідь у зв`язку із відсутністю в нього вихідних даних - також було залишено судом поза увагою та не доручено здійснити перевірку нових показів свідків шляхом належних процесуальних дій.

Також апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, до яких необхідно віднести покази свідка ОСОБА_15 , який був безпосереднім очевидцем ДТП та знаходився в автомобілі під керуванням водія ОСОБА_7 , та надавав послідовні пояснення як під час досудового розслідування, так і під час допиту у суді.

Крім того судом не було піддано аналізу і обґрунтуванню, що один із основних доказів по справі - додаток до протоколу огляду місця події від 17.09.2021року - схема місця ДТП, протирічить вихідним даним, зафіксованим під час проведення слідчого експерименту із цими ж свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також суперечать свідченням і доказовим даним, які витікають із результатів слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 .

Судом не було взято до уваги й те, що подія ДТП відбулась ІНФОРМАЦІЯ_4 о 4.45 годин ранку, на трасі, за відсутності як денного, так і штучного освітлення, тобто у темний час доби, і автомобілі - учасники ДТП рухалися із увімкненим світлом фар, що підтвердили усі свідки та обвинувачений. Однак слідчі експерименти органом досудового розслідування були проведені денний час доби, що є суттєвим порушенням процесуальних вимог.

Також апелянт вказує на те, що, як вбачається зі змісту вироку суду та аудіофіксації судових засідань, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 були судом викладені неточно. Так, під час допиту у суді обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_15 надавали суду пояснення, що: « ОСОБА_19 почав маневр розвороту ліворуч зі смуги свого руху приблизно на відстані 100 м. від перехрестя. Закінчивши маневр, автомобіль зупинив на відстані 15 см. від 4 стовпчика на узбіччі зустрічного руху, після чого побачили світло фар автомобіля, який рухався по середині дороги, тобто частково на своїй полосі для руху, частково на зустрічній. Після того, як автомобіль «Шкода Октавіа» проїхав, водій ОСОБА_19 здав назад і повернув направо». В той же час, у вироку суду зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 надали наступні показання у суді: «автомобіль ВАЗ 2106 виконував маневр розвороту ліворуч зі смуги свого руху. Автомобіль зупинив на відстані 15 см. від стовпчика на узбіччі зустрічного руху, після чого здійснив рух заднім ходом на 1 метр».

Отже, на переконання обвинуваченого, суд невірно виклавши показання свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_7 , в подальшому прийшов до незаконного висновку про те, що автомобіль "ВАЗ 2106" все ж таки здійснював рух заднім ходом до того моменту, коли автомобіль «Шкода Октавіа» проїхав його.

Також, судом були неточно викладені показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , зокрема щодо місця ДТП, часу ДТП, відстані, на якій відстані автомобіль «ВАЗ 2106» здійснював маневр розвороту, як саме на дорозі розташовувався автомобіль «ВАЗ 2106» після маневру. Такі невідповідності мали наслідком викривлення важливої доказової інформації, що призвело до винесення незаконного рішення суду.

Крім того обвинувачений зазначає, що на момент ДТП в автомобілі "Шкода" працював відореєстратор, що підтвердив свідок ОСОБА_14 , який, окрім іншого пояснив, що перед початком руху в автомобілі «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 , водій ОСОБА_20 увімкнув належний йому розташований в салоні автомобіля «Шкода Октавіа» відеореєстратор. На момент ДТП реєстратор був в машині, працював і фіксував усі події. Аналогічні покази про постійну наявність у ввімкненому стані відеореєстратора в автомобілі чоловіка, дала представник потерпілого ОСОБА_10 .

Однак, на момент ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, такого речового доказу, як відеореєстратор із автомобіля «Шкода Октавіа», а також відозапис з відеореєстратора в матеріалах справи зазначено не було. Хто, за яких обставин вилучив і можливо знищив з доказової бази відеореєстратор із видео, на якому зафіксовані події ДТП, - так і не було судом з`ясовано в судовому засіданні, цій обставині судом не надано значення та правової оцінки.

Щодо невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого, апелянт вказує таке.

У вироку суду не відображено та під час призначення міри покарання не враховано той факт, що ОСОБА_19 за місцем мешкання характеризується виключно з позитивної сторони, має родину; певний час був депутатом, що свідчить про народну довіру; є ветераном праці, що свідчить що ОСОБА_7 мав і має великий трудовий і професійний стаж, високий рівень поваги серед членів його трудового колективу; з повагою та пошаною вийшов на пенсію. Окрім того, ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань: дифузний кардіосклероз, ГХ II ст., ст. 2 р. З СНІ ФК II ХОЗЛ П ст. нестійкої ремісії. ЛНОДОА колінних суглобів, НФС ІІ ст. нестійкої ремісії. Гіперплазія простати І ст., susp простати. Хронічний цистит, ст. нестійкої ремісії. Синдром подразненого кишківника з діареєю. Дисбактеріоз кишківника. Остеохондроз попереково-крижевого відділу, стадія загострення, щодо нявності яких до апеляційної скарги надана довідка № 156 сімейного лікаря.

Також на думку обвинуваченого суд не надав належної оцінки тому, що злочин вчинено вперше, що на обліку в лікаря нарколога та психіатра ОСОБА_7 не перебуває, раніше не судимий, отже підстав вважати за необхідне ізолювати його від суспільства - немає. Тому призначене покарання є занадто суворим.

Що стосується цивільного позову апелянт вважає рішення суду також необґрунтованим, оскільки суд не послався на жодні докази, які б підтверджували суму заявленої шкоди. Потерпілою не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої нею суми моральної шкоди, а також не надано доказів на підтвердження того факту, що нею під час досудового слідства заявлялося клопотання про проведення експертизи для визначення розміру шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням та що такі експертизи були проведені.

Крім того, суд першої інстанції незаконної відхилив доводи захисника про те,що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_21 була застрахована, а відтак вимоги до ОСОБА_7 про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди є безпідставними.

З урахуванням вищенаведеного апелянт просить вирок Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 - відмовити у повному обсязі.

Крім того просить повторно дослідити висновок експерта № 900-22 від 20.05.2022 року, складеного за результатами проведення автотехнічної експертизи (т. 1 ар.пр.216-221); та призначити у кримінальному провадженні повторну судову автотехнічну експертизу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які у повному обсязі підтримали доводи апеляційної скарги, але вимоги уточнили та просили апеляційний суд вирок місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неповноту судового розгляду. Одночасно, у зв`язку з долученим до матеріалів провадження висновком експерта автотехніка № СЕ-19/104-23/47852-ІТ від 18.01.2024 року, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення повторної автотехнічної експертизи просили - залишити без розгляду;

- прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, тому просили апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши письмові докази, а саме висновок експерта № 900-22 від 20.05.2022 року (т. 1 ар.пр.216-221), та обговоривши оводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як вбачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом першої інстанції не дотриманні в повному обсязі вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом вироку, суд, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, всупереч вимогам ст.94 КПК, належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення та доказам захисту у їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, за яких він, за наявності суперечливих доказів, взяв до уваги одні і відкинув інші докази, обмежившись лише перерахуванням наявним у матеріалах провадження доказів, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються.

Апеляційний суд бере до уваги, що встановлення фактичних обставин, за яких мала місце дорожньо-транспортна пригода, оцінка дій її учасників щодо відповідності Правил дорожнього руху, причинний зв`язок між їх діями та наслідками, що настали, потребують спеціальних знань, а саме висновків відповідних експертів.

Так, суд поклавши в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 висновок експерта № 900-22 від 20.05.2022 року зазначив, що за варіантом АДРЕСА_2 за показами водія автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 та пасажира даного автомобіля ОСОБА_15 в умовах даного варіанту розвитку механізму ДТП дії водія автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 слід розглядати у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України, згідно з якими перед початком маневру розвороту йому належало переконатись у тому, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки для водія зустрічного автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 , який у контексті вимог п. 11.3 ПДР мав перевагу в русі. Дії водія автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 слід розглядати у відповідності до вимог п.п. 12.6 г та 12.3 ПДР України, згідно з якими під час руху поза межами населеного пункту йому необхідно було обирати швидкість руху з таким розрахунком, щоб не перевищувати дозволену швидкість - 90 км/год, а з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів на зменшення швидкості аж до зупинки.

За варіантом № 2 за показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в умовах даного варіанту розвитку механізму ДТП дії водія автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 слід розглядати у відповідності до вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР, згідно з якими перед початком руху заднім ходом йому належало переконатись у тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху. В умовах даного варіанту дії водія автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 слід розглядати таким же чином як і варіант № 1.

За варіантом № 1, за показами водія автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 та пасажира даного автомобіля ОСОБА_15 , через причини, які наведені в дослідній частині висновку, вирішити питання про технічну можливість уникнути зіткнення для водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за варіантом № 1 не надається можливим.

За варіантом № 2, за показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в умовах даного варіанту водій автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР. В умовах даного варіанту подій, водій автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 з моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути, як зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» так і запобігти виїзду за межі проїзної частини шляхом своєчасного зменшення швидкості руху, тобто виконанням вимог п. 12.3 ПДР.

За варіантом № 1, за показами водія автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 та пасажира даного автомобіля ОСОБА_15 через причини, які наведені в дослідній частині висновку, надати експертну оцінку діям водіїв автомобілів «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_7 та «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_11 з визначенням причинного зв`язку між їх діями і сталим ДТП не надається можливим.

За варіантом № 2, за показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в умовах даного варіанту дії водія автомобіля «ВАЗ 21063» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_7 не відповідали вимогам 10.1, 10.9 ПДР України і з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія автомобіля «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п. 12.3 та 12.6 г ПДР України. У причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди в діях водія ОСОБА_11 перебували невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України (т.1 а.с. 216-221).

Було взято до уваги судом першої інстанції і пояснення експерта ОСОБА_17 , який пояснив, що для проведення експертизи № 900-22 від 20.05.2022 року дані щодо моменту виникнення небезпеки водію автомобіля «Шкода» не надавалися, при надані висновку встановлювалось, яке порушення ПДР України було в причинному зв`язку з ДТП. Темп руху автомобіля «Шкода» вираховувався опосередковано. При дослідженні не враховувалось час доби проведення слідчих експериментів зі свідками, оскільки предметом дослідження був лінійних рух транспортних засобів, а крім того якщо свідки на слідчому експерименті давали повний та чіткий механізм ДТП, то вони бачили події в усіх деталях, що дає підстави зробити висновки, що ДТП відбулося в світлу пору доби. Згідно проведеного дослідження вбачається, що водій автомобіля «Шкода» почав змінювати рух на відстані 60 метрів до автомобіля «ВАЗ 21063». Причиною ДТП було зміна напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21063», а у разі залишення його на місці він являв собою перешкоду, що також є порушенням правил ПДР України. Сліди юзу автомобіля «Шкода» уже виникли після створення небезпеки для її руху, тобто наявність слідів ніяким чином не впливають на дії водіїв. В зв`язку з чим можна зробити висновок, що в діях ОСОБА_7 вбачається порушення п. 10.1, 10.9 ПДР України. Висновок експерта робився лише з даних наданих на дослідження експерту. Момент порушення ПДР України є момент початку руху автомобіля «ВАЗ 21063» заднім ходом.

Згідно матеріалів провадження, сторона захисту під час розгляду справи місцевим судом посилалась на те, що висновок експерта за результатами судової автотехнічної експертизи від 20.05.2022 року є сумнівним, оскільки дослідження обставин ДПТ було здійснено на підставі показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 під час проведення з останніми слідчий експериментів, а у судовому засіданні зазначені свідки надали покази, які суперечать їх показам під час слідчих експериментів; не було досліджено питання моменту виникнення небезпеки для учасників дорожнього руху.

Крім того стороною захисту акцентувалась увага суду на те, що під час проведення експертизи, у експерта не було необхідних вихідних даний для дослідження версії ДТП, вказаної під час проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_15 , у результаті чого вирішити питання про технічну можливість уникнути зіткнення для водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за варіантом № 1 (за показами ОСОБА_7 та ОСОБА_15 ), а також надати відповідь на питання слідчого про відповідність дій водіїв "ВАЗ-2106" ОСОБА_22 та "Шкода Октавія" ОСОБА_11 вимогам Правил дорожнього руху України та чи перебували вони у причинному зв`язку з даною подією, - і не надається можливим (т.1 ар.пр.221).

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Частиною 2 статті 332 КПК передбачено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Згідно приписам ч.ч.1, 2, 6 статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як слідує із матеріалів провадження під час судового розгляду у суді першої інстанції метою усунення сумнівів та протиріч та з`ясування ряду питань, 30.07.2023 року захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_23 було заявлено клопотання про призначення у даному провадженні повторної судової автотехнічної експертизи, зокрема з метою встановлення моменту виникнення небезпеки для учасників дорожнього руху та початку руху автомобіля "ВАЗ 2106" заднім ходом, що мало істотне значення для об`єктивного встановлення фактичних обставин у кримінальному провадженні.

Однак, всупереч вимогам ч.6 ст.22, п.1 ч.2 ст.332 КПК, ухвалою суду від 22.11.2023 2023 року у задоволенні вищезазначеного клопотання захисника було відмовлено та зазначено, що клопотання про призначення повторної експертизи є затягуванням розгляду кримінального провадження, з точки зору Закону не відповідає та суперечить вимогам КПК. Крім цього судом наголошено, що оцінка доказів, у тому числі і висновків експертиз з точки зору належності і допустимості здійснюється судом в нарадчій кімнаті в порядку ст. 94 КПК (т. 2 ар.пр. 104-105, 106-107).

Водночас у вироку суду зазначено, що в рамках даного кримінального провадження була проведена судова автотехнічна експертиза, з метою встановлення всіх обставин проведеного експертного дослідження та підтвердження його висновків було допитано експерта ОСОБА_17 , який повністю підтвердив виготовлений ним судово-експертний висновок та зазначив, що причиною ДТП була зміна напрямку руху автомобіля "ВАЗ 21063", а у разі залишення його на місці він являв собою перешкоду, що також є порушенням правил ПДР України. Ураховуючи, що експертне дослідження було проведено атестованим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність та те, що його висновки узгоджуються з іншими наявними в матеріалах провадження доказами, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що судова автотехнічна експертиза було проведена неналежним чином, а її висновки є необ`єктивними або такими, що надані всупереч вимог ст.ст. 101,102 КПК.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК, мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Натомість наведених вище вимог закону судом першої інстанції не виконано, не надано детальної оцінки усім наявним доказам по справі, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та наведено достатнього обґрунтування для їх прийняття.

Всупереч зазначеним вимогам закону суд у мотивувальній частині вироку лише навів покази обвинуваченого, потерпілої, свідків та експерта, перерахував письмові докази, зібрані досудовим слідством, однак їхній зміст не розкрив, не зазначив які обставини ними підтверджуються або спростовуються, а також не надав належної оцінки, у тому числі з точки зору їх достатності для прийняття процесуального рішення по суті.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст.129 Конституції України, розділі I Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Таким чином, вирок повинен бути вмотивованим та переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду першої інстанції сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудження особи.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, обмежившись перерахунком досліджених у судовому засіданні доказів, не оцінивши їх у відповідності до положень ст.94 КПК, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

Під час апеляційного перегляду справи, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 було долучено до матеріалів провадження висновок автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/47852-ІТ від 18.01.20204 року, проведеного за заявою захисника ОСОБА_8 , з метою усунення протиріч, виявлених у показах свідків і в судовій автотехнічній експертизі № 900-22 від 20.05.2020 року, на вирішення якої були поставлені аналогічні питання, які були поставлені перед судовим експертом на досудового слідстві та на виконання клопотання експерта, захисниками обвинуваченого експерту було надано запитувані останнім додаткові вихідні дані.

За висновком експерта № СЕ-19/104-23/47852-ІТ від 18.01.20204 року, у дані дорожній ситуації водій автомобіля "ВАЗ 21063" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. У дані дорожній ситуації в діях водія автомобіля "ВАЗ 21063" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 невідповідностей вимогам п. 10.1 ПДР України не вбачається.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля "Шкода Октавія" р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1, 12.6 ґ) та 12.9 б) Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних дії водія автомобіля "Шкода Октавія" р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.12.1, 12.6 ґ) та 12.9 б) Правил дорожнього руху України. А невідповідності його дій вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП (т. 2 ар.пр. 160-183).

З огляду на викладене, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, що є порушенням вимог ст.ст.370, ч.3 ст.374 КПК.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог ст.410 КПК, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів, відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.409 та ст.415 КПК вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4