Справа № 760/7272/24
Провадження № 1-кс/760/3572/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000251 від 14 березня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.305 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернуся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000251 від 14 березня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.305 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, а саме

міжнародне поштове відправлення (коробка) №CV905209461CA, на ім`я ОСОБА_4 , із вмістом одягу, консервів та імітаційних засобів, а саме предметів заміни.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000251, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2024, ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.305 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб, організував на території Київської області канал контрабандного переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з території Канади до України особливо небезпечних наркотичних та психотропних речовин, обіг яких заборонений, шляхом використання послуг недержавних міжнародних поштових відправлень. Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 до вказаної протиправної діяльності залучив громадян України, мешканців м. Житомир - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які отримують поштові відправлення з наркотичними та психотропними речовинами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до організації контрабандного каналу постачання наркотичних та психотропних речовин з території Канади до України, причетний громадяни України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Зокрема встановлено, що організовує та контролює контрабандне переміщення наркотичних та психотропних речовин в особливо великих розмірах через державний кордон, з Канади на територію України громадянин України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідають за одержання наркотичних засобів та психотропних речовин з країни Канади до України, шляхом одержання посилок за допомогою міжнародного поштового оператора - «Meest».

Крім того, встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , використовуючи можливості недержавного міжнародного поштового оператора «Meest», отримують міжнародні відправлення з наркотичними та психотропними речовини в особливо великих розмірах з території Канади до України. Після чого, отримавши міжнародну посилку з наркотичними та психотропними речовинами, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 використовуючи можливості недержавного поштового оператора «Нова Пошта», відправляють вказані наркотичні речовини т.зв. «фасувальникам», що здійснюють поділ та пакування вищевказаних речовин, для подальшої передачі роздрібних партій «кур`єрам».

Також, встановлено, що подальший збут наркотичних речовин здійснюється шляхом так званих «закладок», на території України, зокрема у містах: Київ, Одеса, Львів та Житомир.

Крім того, згідно листа від оперативних співробітників ГУ «Д» ДЗНД ГУ СБ України на виконання доручення слідчого, наданого в порядку ст.40 КПК України, за результатами проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що з території Канади на територію України надійшли міжнародні поштові відправлення:

-№CV905238729CA (відправник - ОСОБА_16, моб. тел. відправника - НОМЕР_2 , отримувач - ОСОБА_13 , моб. тел. отримувача - НОМЕР_3 , адреса отримувача: АДРЕСА_2 );

-№CV905238746CA (відправник - ОСОБА_16, моб. тел. відправника - НОМЕР_2 , отримувач - ОСОБА_14 , моб. тел. отримувача - НОМЕР_4 , адреса отримувача: АДРЕСА_3 );

-№CV905209461СА (відправник - ОСОБА_16, моб. тел. відправника - НОМЕР_2 , отримувач - ОСОБА_9 , моб. тел. отримувача - НОМЕР_5 , адреса отримувача: АДРЕСА_4 ), в яких знаходяться наркотичні та психотропні речовини в особливо великих розмірах.

25 березня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 21.03.2024 у справі №760/6497/24 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 де фактично проживає ОСОБА_9 . В ході обшуку було вилучено мобільний телефон, а також міжнародне поштове відправлення (коробка) № CV905209461CA, на ім`я ОСОБА_4 , із вмістом одягу, консервів та імітаційних засобів, а саме предмети заміни.

25 березня 2024 року постановою слідчого картонні вказане міжнародне поштове відправлення (коробка) №CV905209461CA було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000251 від 14.03.2024.

З огляду на зміст ст.98 КПК України сторона обвинувачення приходить до висновку, що міжнародне поштове відправлення (коробка) №CV905209461CA на ім`я ОСОБА_4 із вмістом одягу, консервів та імітаційних засобів, а саме предмети заміни, містить ознаки речових доказів, тобто наявні підстави передбачені ч.3 ст.170 КПК України для накладення арешту, оскільки вказані речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

«Справедливий баланс» та пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти, на думку сторони обвинувачення збережено, оскільки приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення речових доказів, призведе до негативних наслідків для матеріалів кримінального провадження, а отже, до втрати доказів вчинення протиправної діяльності.

Оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, сторона обвинувачення приходить до висновку, що заборона розпоряджатися ним (зміна права власності, перереєстрація, тощо), відповідають вимогам проведення досудового розслідування.

Таким чином, необхідним та достатнім для запобігання вказаним ризикам є визначення виду обмеження у вигляді заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися майном.

Дане клопотання необхідно розглядати без повідомлення володільців майна, оскільки розгляд клопотання в їх присутності може призвести до негативних наслідків у вигляді передачі третім особам майна, отриманого злочинним шляхом, тобто, втрати доказів, що також унеможливить спеціальну конфіскацію.

Крім того, встановлено, що ч.2 ст.305 КК України передбачає конфіскацію майна. Разом з тим, відповідно до вимог ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення.

Виходячи із потреб досудового розслідування, а також враховуючи те, що зазначене майно може бути відчужене його власником з метою приховання слідів вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказаний мобільний телефон.

У відповідності до вимог ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Право власності на вказане майно, підтверджується зі слів ОСОБА_9 .

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно у первісному стані, унеможливить його подальше відчуження та перереєстрацію.

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив клопотання розглянути без його участі та задовольнити його.

Власник майна ОСОБА_9 в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити без його участі, та вказав, що не заперечує проти задоволення клопотання про арешт майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання необхідно задовольнити з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як визначено ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи правові підстави для накладення арешту на майно - міжнародне поштове відправлення (коробка) № CV905209461CA, на ім`я ОСОБА_4 , із вмістом одягу, консервів та імітаційних засобів, а саме предмети заміни, слідчий суддя приходить до висновку, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин клопотання слідчого підлягає задоволенню, а вказане вище тимчасово вилучене майно - арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таке втручання в право особи на мирне володіння своїм майном є законним, переслідує суспільний інтерес, а також є пропорційним визначеним цілям. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити .

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000251 від 14 березня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.305 КК України, а саме міжнародне поштове відправлення (коробка) № CV905209461CA, на ім`я ОСОБА_4 , із вмістом одягу, консервів та імітаційних засобів, а саме предметів заміни.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва ОСОБА_1