Справа № 309/5977/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/96/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 14.02.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 19.04.2024 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000282, відомості яке 21.09.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З клопотання прокурора вбачається, що відносно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2023 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді від 16.11.2023 продовжено, до 21.12.2023 включно. В обґрунтування доводів клопотання прокурор зазначає, що до вказаного часу судове провадження не може бути завершене, і що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили, є реальними та досі існують. Існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, переховуватиметься від суду; незаконно впливатиме на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор просить клопотання задовольнити та продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6

-2-

передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків, також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення. З огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на момент розгляду клопотання, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження не зменшились, є реальними і триваючими, тому тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є виправданим та необхідним для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 , вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Звертає увагу на те, що прокурором не аргументовано та не підтверджено жодними доказами існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. До того ж обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 2023 року, а тому немає необхідності в подальшому його утриманні під вартою. Суддя умисно не врахував ту обставину, що ухвала суду першої інстанції була постановлена 14.02.2024, а продовжений строк ухвалено рахувати з 20.02.2024, що підтверджує незаконність такої ухвали. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт у нічний час доби у період з 19 по 07 год.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати й застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби. Посилається на аналогічні, що і в апеляційній скарзі доводи, додатково вказуючи на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 вже тривалий час (протягом пів року) до судового розгляду не призначається, хоча однією з підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою були обставини оголошення його у розшук. Зазначене свідчить про упередженість та зацікавленість судді ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

-3-

За приписами до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану, продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому ст. 615 КПК України.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, і відповідає вимогам ст. ст. 177, 183, 184, 199 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

-4-

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні Хустського районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що у підготовчому судовому засіданні у розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою брали участь як обвинувачений ОСОБА_6 , так і його захисник-адвокат ОСОБА_7 , що свідчить про дотримання судом вимог, передбачених ст. 193, 314, 315 КПК України, зокрема забезпечення обвинуваченому право на захист.

Обґрунтованими визнаються і висновки суду про доведеність підозри ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України кримінальних правопорушень. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання матеріалами (доказами), зокрема протоколами: огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.09.2023, допиту потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , огляду транспортного засобу, огляду та переогляду відеозапису від 09.10.2023, висновком експерта № 1895 від 28.09.2023, та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких 22.09.2023 винесено повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень. Дослідивши додані до клопотання докази, колегія суддів вважає, що у них містяться відомості про вчинені ОСОБА_6 діяння, які підпадають під ознаки передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України кримінальних правопорушень. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання матеріали (докази) підтверджують на даному етапі досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має відношення до вчинених кримінальних правопорушень. При цьому, колегія суддів також зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 стороною захисту не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Обґрунтованим, на думку колегії суддів, є й висновок суду про існування передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування обвинуваченого від суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення інших кримінальних правопорушень. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення, у своїй сукупності з тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим - позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та даними про особу обвинуваченого (офіційно не працює, обвинувачується у вчиненні й іншого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, в якому на підставі ухвали суду від 06.06.2023 був оголошений у розшук), повністю підтверджують наявність вищевказаних ризиків та висновок суду у цій частині.

-5-

При цьому, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, не буде виконувати покладені на нього обов`язки та може переховуватись від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Обґрунтованим колегія суддів вважає і висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може: незаконно впливати на потерпілого та свідків, які володіють відомостями про обставини вчиненого кримінального правопорушення, задля зміни ними показань або ж відмови від вже наданих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

З ухвали суду та журналу судового засідання також вбачається, що прокурор під час розгляду клопотання посилався на вищенаведені обставини, і що судом таким дана належна оцінка.

Відомостей про те, що встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, перестали існувати чи зменшилися в матеріалах контрольного провадження немає і на такі сторона захисту не вказує.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, на які у клопотанні посилається прокурор, не підтверджені належними доказами, - апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані і такі, що не знаходять свого підтвердження.

Апеляційний суд вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання настанню передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на те, що прокурором не аргументовано та не підтверджено жодними доказами існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, - апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, не бере до уваги, оскільки такі жодним чином не спростовують висновків суду про наявність передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які продовжують існувати, а відтак і про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд визнає їх такими, що не свідчать про те, що передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики відпали чи зменшилися; на наявність даних про те, що встановлені ризики відпади або істотно зменшились сторона захисту не посилається.

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що в матеріалах судового провадження відсутні і стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів, які б свідчили про наявність в обвинуваченого ОСОБА_6 таких захворювань, які унеможливлюють тримання його під вартою.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про існування об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду кримінального провадження, до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, обґрунтовано продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк тримання під вартою, а саме до 19.04.2024 включно.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано продовжено строк дії запобіжного заходу

-6-

у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики невиконання ним своїх процесуальних обов`язків, а інші, менш суворі, запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому, колегія суддів вважає, що постановляючи судове рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки інкриміноване ОСОБА_6 кримінально-каране діяння призвело до отримання трьома особами тілесних ушкоджень та смерті однієї особи.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інші кримінальні правопорушення, однак, обставини, за яких ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі і відомості про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Твердження захисника про те, що строк тримання під вартою продовжено з 20.02.2024, хоча ухвала постановлена 14.02.2024, не є процесуальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування ухвали суду, оскільки не перевищує встановлених ст. 197 КПК України строків дії ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як до 19.02.2024 строк дії попередньої ухвали суду від 20.12.2023 не втратив свою законну силу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, продовживши строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою без визначення застави, відмовивши у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашнього арешту.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу судді суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 з доповненням до неї залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 14.02.2024, щодо ОСОБА_8 ,-без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді