Справа № 503/1152/23
Провадження № 1-кп/503/31/24
УХВАЛА

21 червня 2024 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 та ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Бондурівка Немирівського району Вінницької області, зареєстрованому та проживаючому у АДРЕСА_1 , громадянину України, з повною середньою освітою, не працюючому, не одруженому, раніше судимому: вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 15.03.2022 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 (восьмидесяти) годин громадських робіт та вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 02.02.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Кодимського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000697 від 17.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, усі докази не досліджено та не зменшилися ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1ст. 177 КПК України. На думку прокурора, у зазначеному випадку метою продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, обґрунтовуючи можливі ризики, визначені ст.177 КПК України, прокурор зазначив, що обвинувачений знову вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, що вказує на його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, та може впливати на свідків, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлянь, погроз або підкупу, усвідомлюючи тяжкість покарання. До того ж, обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого та не з`являтись для проведення слідчих та процесуальних дій внаслідок того, що його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_1 , що негативно вплине на досудове розслідування. Також прокурор звертає увагу на тяжкість покарання, що передбачено статтею обвинувачення, у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого злочину. Застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, поруки та домашнього арешту є неможливим. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. А застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти вказаним ризикам. З огляду на вищевикладене та ту обставину, що строк тримання під вартою спливає, прокурор просив задовольнити клопотання та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Також просить з врахуванням особи обвинуваченого та його матеріального стану, обставин кримінального правопорушення, визначити розмір застави в межах, визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане ниим клопотання та заперечував проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу в порядку ст.616 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечувалии проти клопотання про продовження строку тримання під вартою та просиили зміниити такий запобіжний захід в порядку ст.616 КПК України, враховуючи бажання обвинуваченого ОСОБА_5 добровільно проходити військову службу в ЗСУ під час дії воєнного стану.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання щодо забезпечення кримінального провадження та дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 13.09.2023 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2023 року включно.

Ухвалою Кодимського районного суду від 10.11.2023 року строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено до 08.01.2024 року.

Ухвалою Кодимського районного суду від 05.01.2024 року також обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.03.2024 року.

Також ухвалою Кодимського районного суду від 29.02.2024 року також обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.04.2024 року.

Так, ухвалою Кодимського районного суду від 26.04.2024 року також обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.06.2024 року.

Термін тримання під вартою спливає у межах судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже, існує необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на даній стадії судового провадження у вказаному кримінальному провадженні.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з врахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, суспільної небезпеки інкримінованого йому злочину та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та в будь-який спосіб перешкоджати кримінальному провадженню. На теперішній час по кримінальній справі здійснюється судове провадження. Так, на думку прокурора, на даній стадії провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим може бути прийнято спроби переховування від суду, а також він може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, які не допитані у судовому засіданні при даному судовому розгляді. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченим інших злочинів, тому застосування альтернативних запобіжних заходів є недоцільним. Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у виді продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідають вимогам ст. 184 КПК України. Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.289 КК України, - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування. В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 наразі перебуває на стадії судового розгляду, судове слідство по справі не розпочате, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним. Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, визначені п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, а також перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, оскільки ОСОБА_5 не працевлаштований та не одружений, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зав`язків. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та на шлях виправлення не став, має незняту та не погашену судимість за вчинення кримінального правопорушення та вчинив тяжкий злочин, перебуваючи на іспитовому терміні. Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що: 1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений належними доказами не довів суду, що до затримання мав офіційні джерела доходу, займався суспільно-корисною працею, мав міцні соціальні зв`язки; 2) за станом здоров`я: відсутні відомості про незадовільний стан здоров*я обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час. Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню. Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому приходить до висновку про необхідність обрання для нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Встановлено, що запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку в умовах дії воєнного стану в Україні. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Відтак, зважаючи на практику ЄСПЛ, враховуючи характер інкримінованих дій, тяжкість злочину, стадію судового провадження, а саме те, що на даній стадії судового провадження взагалі не досліджено докази кримінального провадження, а також ту обставину, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на момент застосування запобіжного заходу, не зникли та не зменшились, суд вважає, що правові підстави для залишення обвинуваченого під вартою є беззаперечно обґрунтованими. За таких обставин відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш мякий запобіжний захід.

Відповідно до ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи особу обвинуваченого, його матеріальний стан, обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч 1 ст.177 КПК України, суд вважає, що на даній стадії судового провадження застава повинна бути визначена в межах визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426 433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження, розглядає клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період невідкладно. За наявності достатніх підстав суд має право скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для подальшого проходження підозрюваним, обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, нормою ст.616 КПК України закріплено порядок скасування запобіжного заходу, який передбачає певну послідовність, а саме: звернення спочатку до прокурора, а лише потім, за наявності відповідних підстав, прокурор звертається до суду/слідчого судді з відповідним клопотанням.

З аналізу вказаного положення кримінального процесуального закону, вбачається, що нею встановлено правовий алгоритм дій суб`єктів кримінально-процесуальних відносин при вирішенні питання про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Зі змістуст. 616 КПК України вбачається, що не передбачено наслідків порушення порядку звернення із зазначеним клопотанням.

Відповідно до ст. ст. 7, 26 КПК України однією із засад кримінального провадження є диспозитивність. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Таким чином, оскільки клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, подане до суду не прокурором, а обвинуваченим, враховуючи, що судовиий розгляд справи ще незавершений та всі докази не досліджено, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись ст.ст.183, 194-197, 314, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно - ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 11 години 00 хвилин 19 серпня 2024 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 05.01.2024 року, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії ухвали суду до 11 години 00 хвилин 19 серпня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України, - відмовити.

Копію ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1