Справа № 214/1600/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 18.01.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Ємільчене Ємільчинського р-ну, Житомирської обл., українця, громадянство - Україна, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , курсанта 11 навчального курсу факультету бойового застосування військ ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 року №3429-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 з 03.08.2023 військовослужбовець під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Крім цього, відповідно до п.п.2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, п. 2 додатку №1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна» встановлено, що дозвільна система та органи внутрішніх справ здійснюють дозвіл громадянам на придбання, зберігання, перевезення й використання вогнепальної зброї, боєприпасів до неї, вибухових речовин тощо.

Так, солдат ОСОБА_3 , будучи курсантом 11 навчального курсу факультету бойового застосування військ ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи на посаді солдата, в порушення вимог затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998

(зі змінами) та Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 12.10.1992, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, та у невстановлений час та день придбав, шляхом привласнення без передбаченого законом дозволу, кастет, виготовлений саморобним способом, який в подальшому носив при собі без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що даний предмет являється холодною зброєю, за відсутності відповідного дозволу на його придбання, зберігання та носіння, та як наслідок, розуміючи неправомірність своїх дій, діючи умисно, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 (зі змінами) та Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ №576 від 12.10.1992, добровільно не здав кастет до правоохоронних органів та почав носити його при собі без передбаченого законом дозволу.

Так, 18.01.2024 приблизно о 00 год. 16 хв. ОСОБА_3 , без передбаченого законом дозволу, переносив при собі вищевказаний кастет неподалік будинку №38 по вул. Віктора Оцерклевича в м. Кривому Розі, Дніпропетровської обл., де був зупинений працівниками патрульної поліції, які під час проведення останніми його поверхневого огляду, виявили у ОСОБА_3 кастет.

У той же день, 18.01.2024 приблизно о 01 год. 20 хв. слідчим СВ ВП №4 КРУП в Дніпропетровській області під час проведення огляду місця події у присутності понятих оглянуто та вилучено зазначений кастет, який згідно висновку експерта № СЕ-19/104-24/2652-ХЗ від 19.01.2024, є холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовленою промисловим способом.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України, за ознаками: носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

14 лютого 2024 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 , було укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті, та підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання, щиро розкаюється у вчиненому. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Також пояснив, що він цілком розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення за ч.2 ст.263 КК України, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, та наполягав на затвердженні даної угоди.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 вважала за можливе затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання.

Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечували щодо затвердження угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди з наступних підстав.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за умови надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 14 лютого 2024 року, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч. 2 ст. 263 КК України, щодо узгодженого покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Крім того, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473, ст. 476 КПК України.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд дійшов висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам

ст.472 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.263 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесене до нетяжких злочинів, а міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 2 ст. 263 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

При призначенні покарання, визначеного угодою про визнання винуватості від

14 лютого 2024 року суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, визначається щире каяття.

Обставини, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, є курсантом 11 навчального курсу факультету бойового застосування військ ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат», одружений, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с. 57-58), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.2 а.с. 59-60), має позитивну характеристику з місця навчання (т.2 а.с. 62).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

В свою чергу, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи зброї №СЕ-19/104-24/2652-ХЗ від 19.01.2024 в сумі 1 514 грн. 56 коп. (т.2 а.с.16).

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування не обирався.

Питання про речові докази вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 110, 314, 369, 371-374, 475 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 14 лютого 2024 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 18.01.2024 затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 14 лютого 2024 року покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи зброї №СЕ-19/104-24/2652-ХЗ від 19.01.2024 в сумі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Речові докази:

- кастет, який знаходиться в поліетиленовому пакеті на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП №4 КРУП в Дніпропетровській області (квитанція №004044) знищити (т.2, а.с. 21);

- два DVD диски з відеозаписом з бодікамер екіпажу патрульної поліції залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження (т. 2, а.с. 25-27).

Матеріали кримінального провадження №0000080 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №214/1600/24, провадження №1-кп/214/569/24.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1