ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3084/24 Номер провадження 11-кп/814/1645/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтава від 10 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000886, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27 ч. 3ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченої:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 07.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, а саме по 08 липня 2024 року включно.

Приймаючи рішення місцевий суд врахував: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачена може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, тяжкість злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Разом з цим судом враховано, що стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 вже обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який вона не виконала, що стало підставою для його зміни на тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить змінити їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України недоведені, а перебуваючи під домашнім арештом, вона сумлінно виконувала всі покладені на неї обов`язки.

Зазначає, що має на утриманні двох малолітніх дітей, 2014 та 2021 р.н., які потребують її догляду та свекруху, яка має І групу інвалідності та потребує цілодобового нагляду.

Також вказує, що має невиліковну хворобу і потребує постійного лікування, а в умовах перебування в СІЗО, немає можливості лікуватись і її стан здоров`я значно погіршився.

Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

У відповідності до ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.394 КПК України зазначені вище ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на те, що учасники не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 за участі сторін, розгляд апеляційної скарги на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтава від 10 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 , постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.177КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Враховуючи все вищевказане суд встановив, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_10 може здійснити дії, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Посилання обвинуваченої на те, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не існують, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Октябрського районного суду м.Полтава від 10 травня 2024 року.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за один з яких, в разі доведення вини, передбачена кримінальна відповідальність- позбавлення волі від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, пов`язаних з незаконним оборотом наркотичних засобів, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя та здоров`я населення.

Щодо посилань обвинуваченої ОСОБА_10 на наявність у неї захворювання, яке потребує лікування, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості обвинуваченої у зв`язку із захворюванням знаходитися під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали суду колегія суддів вважає непереконливими.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Таким чином, судом першої інстанції у повній мірі досліджені обставини, за яких до обвинуваченої неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_10 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, дані про її особу, наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження, у зв`язку з чим не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали судді.

Керуючись ст.ст.376,405,407,422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м.Полтава від 10 травня 2024 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4