УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Київ

справа № 161/10982/22

провадження № 51 - 1255 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року,

встановив:

Завироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 119 Кримінального кодексу України (далі - КК)до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 1ст. 303КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 303 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 389 КК - до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2022 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 13 днів.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно вироку, ОСОБА_5 05 липня 2022 року близько 14:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу бару "Верес", що знаходиться за адресою: вул. Замкова, 1А, м. Луцьк, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , умисно наніс йому один удар долонею лівої руки в ділянку правої щоки, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу, впав і вдарився потиличною ділянкою голови об тверду поверхню бруківки.

Від спричинених тяжких тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_6 помер у відділенні КП "Волинський медичний центр терапії залежностей".

За таких обставин, ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у вбивстві, вчиненому через необережність, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК.

Крім того, 15 липня 2022 року близько 15:00 ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив сутенерство відносно ОСОБА_7 , а саме втягнув останню у зайняття проституцією, звівши її із раніше незнайомим ОСОБА_8 в приміщенні готелю " ІНФОРМАЦІЯ_3 "(АДРЕСА_1), для надання йому послуг сексуального характеру за гроші.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у сутенерстві, тобто забезпеченні зайняття проституцією, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 303 КК.

Він же, 20, 28 липня, 01, 11, 19 серпня 2022 року, за аналогічних обставин, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, вчинив сутенерство відносно ОСОБА_7 , а саме, втягнув останню у зайняття проституцією, звівши її із раніше незнайомими ОСОБА_9 ,ОСОБА_10 (анкетні дані легендовано), ОСОБА_8 , ОСОБА_11 (анкетні дані легендовано) в приміщеннях будівель: " ІНФОРМАЦІЯ_2 "( АДРЕСА_2)"; ІНФОРМАЦІЯ_3"( АДРЕСА_1);в приміщенні готелю "ІНФОРМАЦІЯ_4" (за АДРЕСА_3),для надання їм послуг сексуального характеру за гроші, які в подальшому ОСОБА_7 передала ОСОБА_5 , як винагороду за організацію надання сексуальних послуг.

Тому, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у сутенерстві, тобто забезпеченні зайняття проституцією, вчиненими повторно, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 303 КК.

Також, ОСОБА_5 будучи засудженим вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин та 08 липня 2022 року поставленим на облік Луцького РВ філії ДУ "Центр пробації" у Волинській області, свідомо ігноруючи покладене на нього зобов`язання, без поважних причин, умисно, з метою ухилитися від відбування покарання, у період з 04 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року жодного разу не з`явився для відбування громадських робіт до КП "Парки та сквери м. Луцька", що знаходиться за адресою: вул. Рівненська, 119, м. Луцьк.

Своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також молодий вік ОСОБА_5 , що в сукупності зменшують ступінь суспільної небезпеки, у зв`язку з чим, вважає можливим виправлення його підзахисного без ізоляції від суспільства.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долученідо скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити знаступних підстав.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку кримінальнихправопорушень за обставин, установлених та перевірених місцевим судом та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 389 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та незастосування до нього положень ст. ст.69, 75 КК є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ст. 75 цього Кодексу якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК відносяться до категорії кримінального проступку, нетяжкого та тяжкого злочинів,дані про особу винного, зокрема його молодий вік, відомості про стан здоров`я, те що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога, лікувався у КП "Волинський медичний центр терапії залежностей" у 2021 році з діагнозом: "Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація", обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, судом враховано також думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК та для звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням, та призначив йому покаранням у виді позбавлення волі в межах санкцій частин статей, за якими його засуджено, ближче до мінімальних меж.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам, наведеним в його касаційній скарзі, та дійшов висновку про те, що таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання ним вчинення нових злочинів, відповідає загальним засадам, що передбачені статтями 50, 65 КК.

Зважаючи на обставини вчинення кримінальних правопорушень та його наслідки, зокрема на те, що ОСОБА_5 діючи з злочинною недбалістю необережними протиправними діями спричинив потерпілому тілесні ушкодження від яких останній помер, суспільну небезпеку злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 303 КК яка полягає в загрозі для моральності, статевої свободи, здоров`я, волі і гідності особи, колегія суддів апеляційного суду констатувала, що наявність декількох встановлених судом пом`якшуючих обставин не можуть вважатись такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і жодним чином не дають достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК та призначення більш м`якого покарання ніж передбачено санкціями інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні умисних дій, які виразились в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, то апеляційний суд дійшов висновку, що він не схильний до дотримання належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків, а тому відсутні обґрунтовані підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК.

Призначаючи засудженому покарання за вчинені злочини, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.

З огляду на викладене, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3