Справа № 751/1465/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/474/24
Категорія - - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004460 від 21.11.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 , розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда, освіта неповна середня, не працює, раніше судима 22.11.2022 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

засуджена за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду від 29.11.2022 та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме - з 21 листопада 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 43090,14 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 20.11.2023, близько 10:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , з мотивів особистих неприязних відносин, що виникли на ґрунті ревнощів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, нанесла один удар ножем в ділянку лівої частини грудної клітини ОСОБА_10 , чим спричинила останній тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки без пошкодження внутрішніх органів, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №57 від 12.01.2024 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_8 02 квітня 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію її дій, просила змінити вирок суду та призначити їй покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Обвинувачена посилається на невідворотність наслідків скоєного діяння, усвідомлення неправильності свого вчинку та щирий жаль; вчинення кримінального правопорушення в стані сильного емоційного хвилювання, викликаного діями потерпілої ОСОБА_10 , що просить визнати обставиною, яка пом`якшує покарання у відповідності до ст.66 КК України. Також ОСОБА_8 зазначає, що потерпіла не наполягала на призначенні суворої міри покарання та вказувала про відсутність до обвинуваченої претензій морального та матеріального характеру.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу від 02.04.2024 та просила пом`якшити призначене їй покарання. Також свою вину у скоєнні інкримінованого їй злочину визнала повністю.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу від 02.04.2024 та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченої до скоєного; дані про її особу, яка має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, раніше судима, вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку; обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення їй покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, наближений до мінімального, передбачений санкцією ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, як на підставу для пом`якшення покарання, на вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного емоційного хвилювання, викликаного діями потерпілої, колегія суддів вважає безпідставними, так як стан сильного душевного хвилювання, як емоційний процес, характеризується своєю раптовістю, неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю. Проте інтимна близькість між потерпілою ОСОБА_10 та цивільним чоловіком обвинуваченої відбулась 19 листопада 2023 року, а потерпілій тілесні ушкодження ОСОБА_8 спричинила вже наступного дня.

Також колегія суддів не може визнати щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки розкаяння передбачає, крім визнання особою провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Відсутність у потерпілої ОСОБА_10 будь-яких претензій до обвинуваченої, на що посилається апелянт, не є вирішальним при призначенні покарання та враховується в сукупності з іншими обставинами.

Беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше судима, інкриміноване їй кримінальне правопорушення вчинила в період іспитового строку за попереднім вироком, тобто на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила; враховуючи її поведінку після вчинення злочину, зокрема те, що вона не надала першу медичну допомогу потерпілій та не викликала «швидку допомогу», що свідчить про певний ступінь її небезпеки в суспільстві, колегія суддів не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, як на цьому наполягає сторона захисту.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2024 року щодо неї - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4