Справа № 308/8969/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

кримінальне провадження 1-кп/308/3033/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця міста Ужгород, громадянин України, працюючого - начальником відділу соціальної допомоги та з питань внутрішньо переміщених осіб управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної-військової адміністрації, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, -

встановив:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, в межах строку досудового розслідування, на 60 (шістдесят) діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації № 107-к від 15.11.2021, ОСОБА_4 переведено на посаду начальника відділу соціальних допомог Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної - військової адміністрації («Управління соціального захисту населення Ужгородської РВА»), та у зв`язку із реорганізацією призначено на посаду начальника відділу соціальних допомог та з питань внутрішньо переміщених осіб управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної - військової адміністрації.

Розділом №3 посадової інструкції начальника відділу соціальних допомог та з питань внутрішньо переміщених осіб управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної - військової адміністрації (далі Інструкція), яка затверджена 02.01.2023, та з якою ОСОБА_4 ознайомлений 02.01.2023, визначено ряд обов`язків начальника відділу, серед яких:

-п.1 здійснює керівництво діяльністю відділу, розподіляє обов`язки між працівниками відділу та контролює їх роботу;

-п.2 забезпечує виконання покладених на відділ завдань щодо своєчасного надання громадянам державної соціальної допомоги; призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам; підвищення адресності соціальної допомоги та забезпечення цільового використання коштів, передбачених для її надання;

-п.3 вживає заходів до удосконалення організації та підвищення ефективності роботи відділу. Забезпечує дотримання працівниками відділу інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, організовує роботу архіву особових справ;

-п.4 організовує і контролює підготовку відповідей на листи, заяви і скарги громадян з питань, що стосуються відділу. Здійснює контроль за підготовкою інформацій та звітів Департаменту соціального захисту населення, фінансовому управлінню та пенсійному фонду;

-п.5 аналізує ситуацію з виплати соціальної допомоги на відповідній території, вносить керівнику управління пропозиції щодо покращення роботи уповноважених осіб сільських і селищних рад, установ зв`язку і банків, інших установ і організацій з питань, що належать до компетенції відділу. Здійснює моніторинг проблемних питань реалізації державної соціальної політики у сфері соціального захисту населення, готує та подає пропозиції щодо їх врегулювання начальнику управління;

-п.6 забезпечує контроль за нарахуванням та своєчасною виплатою усіх видів соціальних допомог;

-п.7 забезпечує контроль за призначенням (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Призначає допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам;

-п.8 веде прийом громадян, вносить на облік або знімає з обліку внутрішньо-переміщених осіб. Контролює внесення до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відомостей про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у тому числі місце її фактичного перебування, та про наданні такій особі послуги;

-п.9 здійснює контроль за веденням діловодства, збереженням документів відповідно до встановленого порядку, підготовку і подання необхідної звітності.

Проте, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив стати на злочинний шлях, вчинивши корупційний злочин за наступних обставин.

На початку березня 2024 року (точної дати не надалось можливим встановити під час досудового розслідування) до депутата Середнянської селищної ради - ОСОБА_7 звернулись мешканці ромської народності одного із поселень на території даної громади, з метою вирішення питань, які пов`язані із затримкою виплат соціальної допомоги одиноким матерям, які подали увесь пакет документів до Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної-військової адміністрації для отримання такої допомоги.

Для отримання інформації по вказаних питаннях, ОСОБА_7 звернувся до представників Середнянської селищної ради, де йому надали контактний номер відповідальної особи у Управлінні соціального захисту населення Ужгородської районної державної-військової адміністрації, а саме начальника відділу соціальних допомог та з питань ВПО Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної-військової адміністрації ОСОБА_4 .

05 березня 2024 року ОСОБА_7 зателефонував на мобільний номер ОСОБА_4 - НОМЕР_1 , та під час розмови останній запропонував ОСОБА_7 зустрітися в адмінбудівлі Управління соціального захисту Ужгородської районної державної-військової адміністрації за адресою: АДРЕСА_2 .

06 березня 2024 року, в першій половині робочого дня, коли ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_4 в адміністративній будівлі Управління соціального захисту Ужгородської районної державної-військової адміністрації, останній з метою уникнення прямих свідків серед своїх колег та інших сторонніх осіб, які б могли почути зміст розмови, запропонував ОСОБА_7 слідувати за ним до закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для того аби обговорити виниклі проблеми по виплаті соціальної допомоги жителям Середнянської ОТГ. Перебуваючи всередині закладу у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Так ОСОБА_4 , користуючись нагодою та необізнаністю осіб ромської народності, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повідомив ОСОБА_7 , що до його компетенції належить вирішення питання щодо виплати соціальної допомоги мешканцям даного селища, і що для позитивного результату з ним потрібно домовлятись. На запитання ОСОБА_7 що потрібно для цього, ОСОБА_4 висунув вимогу передати йому в майбутньому грошові кошти не менше ніж 500 доларів США, однак точну суму зобов`язався повідомити пізніше, після опрацювання списку осіб, який мав надати ОСОБА_7 . На дану вимогу останній погодився, оскільки був поставлений у безвихідне становище. Наступного дня, ОСОБА_7 звернувся до правоохоронного органу та повідомив даний факт.

15 березня 2024 року ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що грошові кошти надійшли на рахунки частини осіб, з раніше наданого списку, та повторно висунув вимогу передати йому грошові кошти у сумі 20 тис. грн.

25 квітня 2024 року о 10 год 00 хв., ОСОБА_7 діючи під контролем працівників правоохоронного органу, прибув до Управління соціального захисту Ужгородської районної державної-військової адміністрації, за адресою АДРЕСА_2 , де всередині будівлі зустрівся із ОСОБА_4 . Під час зустрічі, з метою уникнення прямих свідків серед своїх колег та інших сторонніх осіб, які б могли почути зміст розмови та момент передачі грошових коштів, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 слідувати за ним. Коли ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 вийшли з будівлі, ОСОБА_4 , користуючись тим, що за ними ніхто не спостерігає, о 10 год. 08 хв. розстебнув кишеню на куртці, та наказав ОСОБА_7 поставити туди заздалегідь обумовлену суму неправомірної вигоди в розмірі 20 тисяч гривень. Після того, як останній виконав його вказівку, ОСОБА_4 повідомив, що із наданого списку залишилось двоє осіб, яким не надійшла соціально допомога за минулий рік і після надходження таких коштів, йому потрібно буде передати також грошові кошти по раніше налагоджені схемі. Крім того, ОСОБА_4 повідомив, що в нього на розгляді перебуває велика кількість цьогорічних заяв мешканців Середнянської селищної ради про виплату їм соціальної допомоги, і, у випадку не надання йому неправомірної вигоди, він буде кожному штучно відмовляти або затягувати оформлення соціальних допомог.

17 травня 2024 року, після надходження соціальної допомоги вищевказаним двом особам, ОСОБА_4 повідомив в телефонному режимі ОСОБА_7 про необхідність передання йому решти грошових коштів в сумі 20 тисяч гривень.

23 травня 2024 року о 10 год. 00 хв. коли ОСОБА_7 прибув в кабінет до ОСОБА_4 , який знаходиться в адмінбудівлі Управління соціального захисту Ужгородської РДА за адресою: АДРЕСА_2 , останній з метою уникнення прямих свідків серед своїх колег та інших сторонніх осіб, які б могли почути зміст розмови та момент передачі грошових коштів, запропонував ОСОБА_7 слідувати за ним. Коли ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 вийшли з будівлі, ОСОБА_4 , користуючись тим, що за ними ніхто не спостерігає, відкрив своє авто «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , вони разом з ОСОБА_7 сіли до салону автомобіля та ОСОБА_4 наказав ОСОБА_7 поставити в бардачок, який розташований перед переднім пасажирським сидінням, заздалегідь обумовлену суму неправомірної вигоди в розмірі 20 тисяч гривень. Після того, як ОСОБА_7 виконав вказівку ОСОБА_4 , вони покинули салон автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , і ОСОБА_4 було викрито працівниками правоохоронних органів.

23 травня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-заявою ОСОБА_7 про вчинення злочину від 07.03.2024 р.;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 11.03.2024 р.;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 30.04.2024 р.;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 24.05.2024 р.;

-протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контролю особи від 26.04.2024;

-протоколом огляду та вручення грошових коштів від 23.05.2024;

-протоколом обшуку автомобіля від 23.05.2024;

-протоколом затримання особи ОСОБА_4 від 23.05.2024 р.;

-наказом на призначення на посаду від 15.11.2021 №107-к;

-посадовою інструкцією ОСОБА_4 від 03.01.2023;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вручена ОСОБА_4 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990,п. 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), який належить до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Водночас, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, на думку органу досудового розслідування, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою. Також зазначив, що його підзахисний має постійне місце поживання, не має наміру перешкоджати проведенню слідчих дій, зацікавлений у доведенні факту відсутності у його діях кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив суд у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого.

Орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , яке обґрунтовує наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, ризиків, визначених ст.177 КПК України, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Дослідивши додані в обґрунтування клопотання докази, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій, зокрема наявності достатніх доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати й вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Відповідно до частин 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Основними ризикам, на які посилається сторона обвинувачення у даному клопотанні є ризики, передбачені у п.1, п.2 п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_4 , може:

- переховуватися від органу досудового слідства, слідства, зокрема це підтверджується тим, що усвідомлюючи невідворотність покарання, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності у вигляді реальної міри покарання позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вказаний злочин, згідно примітки до ст. 45 КК України, відноситься до корупційних злочинів, та за який згідно ст. 45, 75 КПК України неможливо звільнити від кримінальної відповідальності.

- незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь. Це підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває, а тому підозрюваний ОСОБА_4 , має реальну можливість спілкуватися з свідками, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до свідків даного кримінального провадження;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з тим що досудове розслідування триває, в органу досудового розслідування є необхідність для відшукання речей і документів, які будуть мати значення для досудового розслідування, а саме тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , може знищити, сховати чи спотворити речі і документи, які можуть мати значення для досудового розслідування.

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи зухвалість вчинення даного злочину, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати що дана особа є суспільно небезпечною і потребує ізоляції від суспільства, інакше, перебуваючи на волі, продовжить умисно вчиняти кримінальні правопорушення.

- може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Вказаний ризик підтверджується тим, що під час діючого запобіжного заходу у вигляді застави та розгляду в Ужгородському міськрайонному суді обвинувального акту за ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України відносно нього, ОСОБА_4 , вчинив повторно новий корупційний тяжкий злочин з аналогічною кваліфікацією.

Оцінивши вагомість наявних в органу досудового розслідування доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, у сукупності з тяжкістю покарання, що може бути призначене за такого роду правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину (ч.3 ст. 368 КК України), зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (від 5 до 10 років позбавлення волі), останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про наявність ризику передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , може знищити, сховати чи спотворити речі і документи, які можуть мати значення для досудового розслідування.

Слідчий суддя, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може спілкуватися з свідками, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до свідків даного

Разом з тим, про наявність ризиків передбачених п.п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України свідчить, те, що під час діючого запобіжного заходу у вигляді застави та розгляду в Ужгородському міськрайонному суді обвинувального акту за ч.5 ст.27 - ч.3 ст.368 КК України відносно нього, ОСОБА_4 , вчинив повторно новий корупційний тяжкий злочин з аналогічною кваліфікацією.

Слідчим суддею оцінювалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_4 , останній являється працездатним, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, слідчий суддя враховує той факт, що усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, при цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , має можливості впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, та існує можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, його ставлення до скоєного суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідка та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає тяжкості пред`явленої ОСОБА_4 підозри, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Таким чином, за наведених вище обставин, слідчий суддя вважає за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Разом з тим слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності з ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд з урахуванням положень ст. ст.177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя, врахувавши обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вважає належним визначити розмір застави для ОСОБА_4 заставу в розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок (100х3028).

Такий розмір застави буде відповідним і достатнім, у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченими ст.177 КПК України та буде слугувати відповідним стримуючим фактором.

У випадку внесення застави слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 187, 193, 196, 197, 309 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати (обрати) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів починаючи з 23 травня 2024 року по 21 липня 2024 року включно.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 липня 2024 року включно.

На підставі ч.3 ст. 183, ч.5 ст.182 КПК України, визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у розмірі 100 (сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок (100х3028).

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на ОСОБА_4 у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду на їх першу вимогу;

- не відлучатися за межі Ужгородського району, Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватися із свідками, у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну до органів ДМС України в Закарпатській області.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 21 липня 2024 року включно.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Закарпатській області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій утримуватиметься підозрюваний.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти, про що повідомити Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, в порядку ч.5 ст.194 КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали було складено та проголошено 28 травня 2024 року о 16 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1