Провадження № 1-кс/752/4279/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені №0000902 від 19.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому прокурор просить накласти арешт на вилучені 17.05.2024

під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документи, а саме: договір купівлі-продажу № 8047/2023/4090294 від 05.10.2023 щодо купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Honda Pilot» д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 ; оригінал нотаріальної довіреності від 20.04.2023 видана на ім`я ОСОБА_5 ; копія довіреності від 22.03.2024 на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон фірми «iPhone» моделі «iPhone 6», IMEIНОМЕР_6 із сім картою НОМЕР_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000902 від 19.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванні час та місці, але не пізніше квітня 2021 року, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 , з яким у нього склались довірливі відносини, засновані на тривалому знайомстві та ведені спільної діяльності в сфері купівлі-продажу автомобілів.

Так, будучі продавцем-консультантом вживаних легкових автомобілів приватного автосалону «Автодом», ОСОБА_9 , у квітні 2021 року, більш точної дати та часу не встановлено, отримав від ОСОБА_10 пропозицію та погодився придбати у нього автомобіль марки «BMW M5 Competition» 2019 р.в. VIN: НОМЕР_5 за 120 000 доларів США для подальшого перепродажу та отримання прибутку.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами свого знайомого ОСОБА_8 , 27.04.2021 ОСОБА_9 зателефонував йому та запропонував придбати за 120 000 доларів США вказаний автомобіль «BMW M5 Competition» з метою подальшого перепродажу з націнкою. Використовуючи месенджер «WhatsАpp» ОСОБА_9 також надіслав ОСОБА_8 фотографії цього автомобіля та відомості про його комплектацію. За умовами угоди, ОСОБА_8 повинен був передати ОСОБА_9 грошові кошти у сумі вартості автомобіля, а ОСОБА_9 здійснити його безпосередньою купівлю та реєстрацію.

Отримавши згоду на придбання вказаного автомобіля, 27.04.2021, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 10 000 доларів у якості авансового платежу за автомобіль.

Після отримання від ОСОБА_8 завдатку, в той же день, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , запропонував придбати цей же автомобіль «BMW M5 Competition» у ОСОБА_10 іншому своєму знайомому - ОСОБА_11 з метою подальшого його перепродажу з націнкою.

На пропозицію ОСОБА_7 щодо придбання автомобіля ОСОБА_11 погодився, при цьому було обумовлено, що реєстрація права власності на автомобіль відбудеться на третю особу, заздалегідь підшукану ОСОБА_7 . Під час спілкування ОСОБА_7 не повідомляв ОСОБА_11 про свої наміри по заволодінню грошовими коштами потерпілого.

Наступного дня, 28.04.2021, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , достеменно знаючи, що придбати у ОСОБА_10 за його посередництва автомобіль марки «BMW M5 Competition» погодився ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи довірливі відносини, отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 110 000 доларів США, начебто у якості основної частини оплати вартості вищевказаного автомобіля, не збираючись при цьому фактично здійснювати за них покупку автомобіля та не повідомляючи йому про свої попередні домовленості з ОСОБА_11 .

З метою виклику у потерпілого усвідомлення справжності угоди щодо придбання автомобіля за його кошти, ОСОБА_7 пообіцяв ОСОБА_8 , що свідоцтво про право власності на вказаний автомобіль буде зареєстроване на його ім`я.

В цей же день, близько 21.00 год., ОСОБА_11 , не будучи обізнаним, що ОСОБА_7 вже отримав грошові кошти від ОСОБА_8 начебто для придбання вказаного автомобіля, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності ОСОБА_7 передав ОСОБА_10 , який діяв від імені власника автомобіля ОСОБА_12 , грошові кошти в сумі 120 000 доларів США у якості оплати вартості вищевказаного автомобіля.

Після отримання грошових коштів, ОСОБА_10 передав ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу BMW M5 Competition» 2019 р.в. VIN: НОМЕР_5 ОСОБА_11 .

У свою чергу ОСОБА_11 передав ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_7 на виконання попередніх домовленостей щодо його подальшого перепродажу та отримання прибутку. На момент угоди вказаний автомобіль фактично перебував вже на майданчику автосалону «Автодом» за адресою: АДРЕСА_4 .

Отриманими грошовими коштами від ОСОБА_8 у загальній сумі 120 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на той час становило 3 334 800 гривень, ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

Надалі, 29.04.2021, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , виконуючи умови угоди з ОСОБА_11 щодо оформлення права власності на сторонню особу та одночасно переслідуючи мету виклику у потерпілого дійсності своїх намірів, за посередництва невстановлених досудовим розслідуванням осіб, перебуваючи в Територіальному сервісному центрі № 8047 за адресою: м. Київ, Велика Кільцева, 110-А, здійснив реєстрацію вищевказаного автомобіля за ОСОБА_8 . Того ж дня, о 16 годині 48 хвилин, ОСОБА_7 через месенджер «WhatsАpp» надіслав фото про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_8 .

Вважаючи, що вказаний автомобіль придбаний за власні кошти, ОСОБА_8 , почав використовував його у своїх особистих потребах до 17.07.2021 року.

У свою чергу ОСОБА_11 , дізнавшись про те, що фактично придбаний ним у ОСОБА_10 автомобіль «BMW M5 Competition» протягом тривалого періоду часу перебуває у користуванні незнайомої йому особи, став вимагати у ОСОБА_7 його повернення.

Надалі 17.07.2021 за ініціативи ОСОБА_11 відбулася його зустріч з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під час якої автомобіль останнім було передано у володіння ОСОБА_11 , дії ОСОБА_7 по заволодінню грошових коштів ОСОБА_8 були фактично викриті.

В подальшому, 24.07.2021, невстановлена досудовим розслідуванням особа, за вказівкою ОСОБА_11 , який не був обізнаний, що вищевказаний автомобіль зареєстрований ОСОБА_7 за ОСОБА_8 , без участі останнього, перереєстрував автомобіль марки «BMW M5 Competition» 2019 року випуску VIN: НОМЕР_5 за ОСОБА_13 , який в подальшому відчужив його третім особам.

Таким чином, ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою заволодів належними потерпілому ОСОБА_8 грошовими коштами в сумі 120 000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 3 334 800 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди в особливо великих розмірах.

17.05.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

17.05.2024, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва, проведено обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено: договір купівлі-продажу № 8047/2023/4090294 від 05.10.2023 щодо купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Pajero» , д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Honda Pilot» д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 ; оригінал нотаріальної довіреності від 20.04.2023 видана на ім`я ОСОБА_5 ; копія довіреності від 22.03.2024 на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон фірми «iPhone» моделі «iPhone 6», IMEIНОМЕР_6 із сім картою НОМЕР_4 .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Постановою слідчого від 17.05.2024 вилучені під час обшуку речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На підставі зазначеного, з метою збереження речових доказів, прокурор просить про задоволення клопотання.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялись належним чином.

Від прокурора надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, клопотання про арешт майна підтримав частково, а саме в частині арешту вилученого під час обшуку мобільного телефону «iPhone 6» із сім картою, в решті вимог - не наполягав на задоволенні клопотання.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників кримінального провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його часткове задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000902 від 19.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

17.05.2024, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07.05.2024 у справі №752/18443/23, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено наступні речі та документи, а саме: договір купівлі-продажу № 8047/2023/4090294 від 05.10.2023 щодо купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Honda Pilot» д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 ; оригінал нотаріальної довіреності від 20.04.2023 видана на ім`я ОСОБА_5 ; копія довіреності від 22.03.2024 на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон фірми «iPhone» моделі «iPhone 6», IMEIНОМЕР_6 із сім картою НОМЕР_4 .

Постановою слідчого від 17.05.2024 вилучені під час обшуку речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

З огляду на те, що прокурор не підтримав клопотання в частині арешту вилучених під час обшуку документів (договір купівлі-продажу автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оригінал і копія довіреностей), слідчий суддя не розглядає по суті обґрунтованість підстав арешту цих документів і приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання в цій частині.

Що стосується решти вилученого під час обшуку майна, а саме мобільного телефону «iPhone 6» із сім картою, слід зазначити таке.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, щовилучений під час обшуку мобільний телефон містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів (відносно вилученого під час обшуку мобільного телефону «iPhone 6» із сім картою), може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Прокурором доведено, що вилучений17.05.2024 під час обшуку мобільний телефон «iPhone 6» IMEIНОМЕР_6 із сім картою НОМЕР_4 може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене під час обшуку, проведеного 17.05.2024 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон фірми «iPhone» моделі «iPhone 6», IMEIНОМЕР_6 із сім картою НОМЕР_4 .

В іншій частині - клопотання залишити без задоволення.

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1