Дата документу 11.06.2024 Справа № 311/1542/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/854/24 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/1542/21Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 13.07.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати відносно нього не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід або скасувати його. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалу суду винесено без дотримання вимог кримінального процесуального закону та з порушенням права ОСОБА_6 на справедливий судовий розгляд. Апелянт посилається на тривале перебування під вартою більше трьох років за відсутності доказів його винуватості та оригіналів матеріалів кримінального провадження.

Сторони кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не надходило, а тому апеляційний розгляд з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без їх участі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185 КК кримінальних правопорушень.

Розпорядженням голови Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області визначена за Заводським районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого необхідно продовжити строк тримання його під вартою, оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, проти життя та здоров`я особи, серед яких є особливо тяжкі, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічне ув`язнення, з конфіскацією майна.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Згідно наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 неодружений, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, законного та стабільного доходу не має.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів.

Проте ОСОБА_6 не припинив свою злочинну діяльність. Обвинувачений, будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням, знову вчинив інкриміновані злочини з корисливих мотивів.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений на шлях виправлення та перевиховання не став, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та законних джерел доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені вище обставини у їх сукупності дали суду достатні підстави для висновку щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки передбачені ст.177 КПК ризики на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо тривалого тримання його під вартою, колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути самостійною та безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих правових підстав для прийняття такого рішення.

Апеляційний суд критично ставиться до заперечень ОСОБА_6 щодо недоведеності пред`явленого йому обвинувачення, оскільки такі твердження є передчасними.

Натомість судова колегія зауважує, що вказані питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_6 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4