Справа № 643/6965/24
Провадження № 1-кс/643/768/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002226 від 27.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням у якому з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення огляду місця ДТП на перехресті вул. Академіка Павлова та провулка Семиградського у місті Харкові, а саме автомобіль Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву у якій просив клопотання задовольнити та розглянути без його участі.

Власник майна - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат ОСОБА_5 подав висьмові заперечення у яких просив відмовити у задоволенні клопотання та передати вилучений автомобіль власнику на відповідальне зберігання, який буде зберігатись у гаражному приміщенні, розташованому у гаражному кооперативі за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстав для визнання явки учасників провадження обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України їх не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

З поданого клопотання та доданих до нього документів вбачається, що слідчим відділом Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002226 від 27.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Дане провадження зареєстровано за повідомленням оператора 102 про те, що 27.06.2024, близько 08:00, на перехресті вул. Академіка Павлова та провулка Семиградського у місті Харкові сталося зіткнення автомобіля Nissan Quest, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований.

27.06.2024, у період часу з 10:00 до 11:30, слідчим відділу СУ ГУНП в Харківській області було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди на перехресті вул. Академіка Павлова та пров. Семиградського у місті Харкові де виявлено автомобіль Nissan Quest, д.н.з. НОМЕР_4 , який має ушкодження у вигляді деформації капоту, передніх правого та лівого крила, розбиття переднього бамперу, кришки радіатора, а також автомобіль Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , який має ушкодження у вигляді розбиття лобового скла, деформації кришки капоту, розбиття переднього бамперу, передньої блок-фари.

Під час проведення огляду вказані автомобілі були вилучені та поміщені на майдан тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що за кермом автомобіля Nissan Quest, д.н.з. НОМЕР_4 перебував громадянин ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за кермом автомобіля Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є власником вказаного автомобіля.

Постановою слідчого від 27.06.2024 вилучені транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор вказує, що на теперішній час наявні підстави вважати, що у вилучених автомобілях наявні сліди вчинення кримінального правопорушення. Таким чином існують достатні підстави вважати, що вилучені під час проведення огляду місця ДТП автомобілі є засобом вчинення кримінального правопорушення, які зберегли на собі його сліди. Крім того, у органу досудового розслідування наявна необхідність у проведенні судової автотехнічної експертизи, з метою встановлення технічного стану вищезазначених автомобілів та з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення. При цьому повернення автомобіля може зашкодити подальшому досудовому розслідуванню, призвести до його приховування або знищення.

Заперечуючи проти задоволення клопотання представник власника зазначав, що його довіритель внаслідок ДТП отримав тілесні пошкодження середного ступеню тяжкості та є потерпілим від даного кримінального правопорушення, а тому в його інтересах сприяти досудовому розслідуванню. Жодних намірів знищити чи спотворити слідову інформацію чи перешкоджати кримінальному провадженню ОСОБА_4 не має і стороною обвинувачення це на доведено. Разом з цим, перебування транспортного засобу на відкритій місцевості на штрафмайданчику у м. Харкові, яке зазнає постійних обстрілів військ рф, у належній мірі не надає можливість забезпечити збереження вказаного автомобіля, а тому навіть сторона обвинувачення не може гарантувати його збереження. Додав, що клопотання подано до суду з пропуском процесуального строку, визначеного ч.5 ст.171 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.171 КК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Дане клопотання направлено до суду поштою 28.06.2024, тобто на наступний робочий день після вилучення майна, тому строк для подачі клопотання прокурором дотримано.

Відповідно до ч.1, п.7. ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним з яких є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У даному випадку стороною обвинувачення доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а проведення огляду та вилучення майна відповідало меті та обставинам події даного кримінального провадження, майно має статус тимчасово вилученого за ознаками засобу вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає необґрунтованими доводи представника власника майна про те, що його довіритель є потерпілим у даному провадженні, оскільки подане клопотання таких відомостей не містить.

Звертаючись до суду з відповідним клопотанням, сторона обвинувачення вказує, що подальше досудове розслідування дасть можливість з`ясувати обставини події даного кримінального провадження, для чого необхідно застосувати даний захід забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, встановлення винної особи та потерпілого має відбутись під час подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя приходить до переконання у необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно є засобом вчинення кримінального правопорушення та містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз.

У відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчий суддя звертає увагу, що у даному випадку метою арешту майна є збереження речових доказів. Представник власника майна фактично підтверджує необхідність досягнення такої мети, разом з цим вважає, що зберігання майна штрафмайданчику, з огляду на безпекову ситуацію в Україні, а також вплив погодних умов, не може забезпечити належне збереження транспортного засобу. Тобто власник майна бажає зберегти своє майно, що і є метою даного заходу забезпечення. При цьому, власник автомобіля вважає себе потерпілим, зазначає, що сприятиме досудовому розслідуванню, намірів знищити чи спотворити слідову інформацію не має.

Суд погоджується з такими доводами представника власника майна, оскільки судовим розглядом встановлено, що необхідність збереження арештованого транспортного засобу на штраф майданчику об`єктивно відсутня та стороною обвинувачення не доведена.

При цьому, відповідно до ч.11 ст.170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Однак такі обставини стороною обвинувачення у клопотанні не наведені та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Прокурором лише вказана мета арешту, яка відповідно до клопотання має забезпечити збереження речового доказу, однак реальних обставин, які б вказували на те, що майно може бути знищене, пошкоджене, переховане, тощо, матеріали клопотання не містять.

З огляду на встановлені обставини слідчий суддя вважає за можливе застосувати арешт шляхом заборонити користування (у тому числі ремонт) та розпорядження (у тому числі відчуження у будь-якому вигляді) транспортним засобом Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , з його подальшою передачею на відповідальне зберігання власнику та покладенням на нього обов`язку забезпечити його зберігання до скасування арешту і наданню арештованого майна на першу вимогу слідчого, прокурора чи суду.

На переконання слідчого судді арешт майна у вказаний спосіб відповідатиме належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, який забезпечуватиме розумну співмірність між метою даного заходу забезпечення та правом особи на користування своїм майном.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити частково.

З метою збереження речових доказів накласти арешт на транспортний засіб Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , який було виявлено та вилучено 27.06.2024 в ході проведення огляду місця ДТП на перехресті вул. Академіка Павлова та провулка Семиградського у місті Харкові, шляхом заборонити користування (у тому числі ремонт) та розпорядження (у тому числі відчуження у будь-якому вигляді.

Передати транспортний засіб Mazda 323, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , на відповідальне зберігання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з покладенням на останнього обов`язку забезпечити зберігання арештованого майна до скасування арешту у порядку, передбаченому КПК України, попередивши про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Зобов`язати ОСОБА_4 надавати арештоване майно на першу вимогу слідчого, прокурора та суду, а також повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця зберігання арештованого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1