КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2911/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2024,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб по 04.04.2024 включно з можливістю внесення застави.

Визначено строк дії ухвали - до 04.04.2024

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, зазначив, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.06.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави за відповідним клопотанням прокурора, яке подавалося разом з клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 19.01.2023, адже обвинувачений був затриманий у Харківський області 07.06.2023 та доставлений до суду на виконання ухвали від 19.01.2023 у цій кримінальній справі. При постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом було враховано, серед іншого, обставини ухилення ОСОБА_6 від суду, у зв`язку з яким до нього неодноразово застосовувався примусовий привід та у зв`язку з чим ОСОБА_8 оголошувався у розшук, описано ризики, які будуть убезпечені через обрання найсуворішого запобіжного заходу, наведено відповідне обґрунтування. У подальшому строк дії запобіжного заходу неодноразово продовжувався, при цьому ухвала суду від 06.11.2023 переглядалася в суді апеляційної інстанції та залишена без змін.

На підтвердження доведеності події і складу кримінальних правопорушень, вини ОСОБА_6 стороною обвинувачення подано письмові документи та представлено свідчення однієї потерпілої, у той же час обвинувачений свою винуватість заперечує. Докази, які були досліджені судом станом на 05.02.2024, оцінку яким буде надано у належний час та спосіб, дають підстави стверджувати, що обвинувачення є обґрунтованим. Зокрема мова йде про обвинувачення у вчиненні проступку, нетяжкого і, з урахуванням змін до законодавства, тяжкого злочинів, за які передбачено покарання за найтяжчий з них - у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Наразі ОСОБА_6 є засудженим за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 1 і 2 ст. 200 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням іспитового строку, тривалість 3 роки, вирок набув законної сили і він визнаний винуватим у злочині, вчиненому за схожих обставин, у яких обвинувачується зараз.

Зазначені обставини, суд першої інстанції визнав такими, що вказують на суттєвий фактор криміногенних потреб у обвинуваченого, які поряд з даними, які характеризують обвинуваченого, зокрема відсутність офіційної зайнятості та легальних доходів, разом з усвідомленням тяжкості покарання, яке наразі загрожує обвинуваченому, доводить ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які послався прокурор, зокрема і посилання на те, що злочинна діяльність становила для обвинуваченого джерело доходу і достатку, враховуючи, що ОСОБА_6 , як він сам пояснив, ніколи не був офіційно працевлаштованим. Окрім того, правоохоронні органи на виконання ухвали про розшук ОСОБА_6 , знайшли його у Харківській області, яка територіально наближена до лінії зіткнення з військами держави агресора та тимчасово окупованою територією, що дає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений повторно зможе відбути туди ж, що ускладнить його прибуття до суду та не сприятиме розгляду кримінального провадження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та вважає за належне продовжити раніше обраний запобіжний захід на 60 діб та залишити його без змін - тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі, порядку, що наведені в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 08.06.2023, оскільки суду не було доведено обставин зменшення ризиків, та того, що інші, менш суворі запобіжні заходи за ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2024 просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, матір за якою він доглядав в зоні бойових дій після поранення в Чугуївській центральній лікарні №1 та неповнолітнього сина ОСОБА_9 , на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання негативних характеристик немає, раніше не судимий.

Крім того, щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, апелянт зазначає, що доведеним є тільки обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні особливо тяжкого злочину, але тільки обвинувачення в скоєнні особливо тяжкого злочину не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Щодо інших ризиків, то вони, на думку захисника, не підтверджені жодними доказами і матеріалами справи, а тому свідчать про відсутність таких ризиків взагалі. Заявлений стороною обвинувачення ризик тиску на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого був поставлений під сумнів самими ж потерпілими. Ризик переховування обвинуваченого від суду також не підтверджений, оскільки неявка ОСОБА_6 відбулась з поважних причин, а саме перебування у сірій зоні та поранення матері.

Також апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчили б про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України, а не визнання ОСОБА_6 своєї вини та обвинувачення його в особливо тяжкому злочині не може бути підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянт вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою мало формальний характер, як наслідок і ухвала суду. Більш того, через деякий час продовження тримання особи під вартою вимагає додаткового обґрунтування, але прокурор не надав, а суд не навів в ухвалі жодних додаткових доводів та фактів. Ухвала суду дублює попередню.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб по 04.04.2024 включно з можливістю внесення застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочинів, три з яких є тяжкими злочинами, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який будучи працездатним офіційно не працевлаштований, а отже не має постійного джерела доходів, судимий за вчинення умисних злочинів, перебував у розшуку у даному кримінальному провадженні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, а також вчинити кримінальне правопорушення, так як саме вчинення кримінальних правопорушень становило для нього джерело доходу, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, матір за якою він доглядав в зоні бойових дій після поранення в Чугуївській центральній лікарні №1 та неповнолітнього сина, дійсно свідчать про наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, дані обставини не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується посилань захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, та у останнього відсутні негативні характеристики за місцем проживання, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, які на даному етапі провадження не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий є неспроможним, оскільки, як це встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 наразі є засудженим за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 1 і 2 ст. 200 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням іспитового строку, тривалість 3 роки, вирок набув законної сили.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілих, які ще не допитані у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились ів сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2024, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб по 04.04.2024 включно з можливістю внесення застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4