Справа № 473/2158/24
Номер провадження 1-кп/473/238/2024
У Х В А Л А

іменем України

"15" травня 2024 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська клопотання прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності в провадженні №0000183 від 20.04.2021 року за ст.290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, в якому вказав таке:

«В провадженні сектору дізнання Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000183 від 20.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.290 КК України.

Вказане кримінальне провадження розпочато 20.04.2021 за заявою від ОСОБА_4 про те, що 20.04.2021, перебуваючи в сервісному центрі АДРЕСА_1 , під час проведення експертного огляду легкового автомобіля марки «ВАЗ» моделі «210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , виявлено, що номер двигуна вказаного транспортного засобу знищений механічним способом шляхом спилювання.

20.04.2021 відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст,290 КК України.

Оглядом місця події від 20.04.2021 на території приміщення Територіального сервісного центру НОМЕР_7, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , оглянуто легковий транспортний засіб марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , під час якого виявлено, що номер двигуна вказаного транспортного засобу знищений, наявні видимі сліди його спилювання. Після огляду виявлений легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вилучено до Вознесенського РУП, однак відразу ж передане під розписку на відповідальне зберігання користувачу вказаного майна ОСОБА_6 ,

Опитаний ОСОБА_6 пояснив, що 23.03.2021 він придбав відповідно до нотаріально завіреної довіреності у м.Снігурівка Миколаївської області у власника ОСОБА_5 легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 . Згідно довіреності ОСОБА_6 має право представляти інтереси ОСОБА_5 , в тому числі здійснювати перереєстрацію вказаного транспортного засобу на іншу особу. При купівлі автомобіля у ОСОБА_5 ОСОБА_6 перевіряв номери кузова, які співпадали, тому сумнівів щодо їх підробки не виникало, однак на номер двигуна па той час уваги не звернув. 20.04.2021 вирішив перепродати вище вказаний автомобіль та перереєструвати на іншого покупця, для чого звернулися в Територіальний сервісний центр МВС НОМЕР_7, де під час проведення огляду автомобіля експертом виявлено, що номер двигуна вказаного транспортного засобу знищений механічним способом (спилюванням).

Відповідно до облікової системи АМТ (МВС) на момент останньої реєстрації від 02.08.2016 на двигуні транспортного засобу марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 синього кольору, 2008 року випуску, який належить ОСОБА_5 , значився номер двигуна НОМЕР_4 .

Постановою дізнавача від 20.04.2021 автомобіль «ВАЗ-210994-20» д/н НОМЕР_1 із двигуном визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду від 21.04.2021 на транспортний засіб марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , накладено арешт та останній переданий на відповідальне зберігання його користувачу по довіреності ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду від 14.06.2021 частково задоволено клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту на майно та знято арешт із автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 та залишено арешт майна - на двигун (без номера) автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» із державним реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Згідно заяви ОСОБА_6 від 22.06.2021 про добровільну видачу у порядку ст.93 КПК України двигун автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на який накладений арешт, видано дізнавачу СД ОСОБА_7 .

У свою чергу під час досудового розслідування встановити місце знаходження та опитати ОСОБА_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію є власником автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 жодного разу при виїзді та перевірці його за місцем проживання, як до вторгнення рф на територію України, так як і після деокупації м.Снігурівка Миколаївської області не представилося можливим.

По даному кримінальному провадженню проведено всі можливі слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на встановлення особи (осіб), яка вчинила вищевказаний злочин. Проте станом на 24.04.2024 вказані заходи позитивних результатів не дали та особа, яка вчинила злочин, не встановлена.

Однак, незважаючи на вжиті під час досудового розслідування заходи, достатніх доказів, які б вказували на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушень не встановлено, підозра жодній особі не повідомлена і достатніх даних для повідомлення про підозру на даний час немає.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.290 КК України, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу від ста п`ятдесяти до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, становить 2 роки (або у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, - становить 3 роки).

Системне тлумачення ст.49 КК України вказує на імперативність цієї норми кримінального закону, тому суд, встановивши наявність підстав для застосування положень зазначеної статті, зобов`язаний закрити кримінальне провадження, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Вказаний висновок викладений у Постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі №130/38/20 провадження №51-4787-км-20.

Згідно з п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі,

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Враховуючи те, що станом на 24.04.2024 в кримінальному провадженні №0000183 від 20.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.290 КК України, не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та у відповідності до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення проступку через три роки з дня вчинення нею злочину - кримінальне провадження підлягає закриттю.

За ч.4 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що забороняється експлуатація незареєетрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Згідно пункту 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером). ідентифікаційними номерами складених частин (кузова, шасі, рами, двигуна) не допускається.

Таким чином, зміна ідентифікаційного номеру кузова транспортного засобу позбавляє можливості ідентифікувати транспортний засіб, як власність особи, експлуатація такого транспортного засобі на території України заборонена (постанова Верховного суду від 02.09.2019 у справі №712/4407/17).

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Враховуючи, що двигун автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 є предметом кримінального правопорушення, власник відсутній та встановити його не можливо, оскільки ідентифікаційний номер двигуна знищений, він фактично вилучений з цивільного обороту, оскільки його використання на території України заборонено, то він підлягає конфіскації в силу п.5 ч.9 ст.100 КПК України»

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.36, п.3-1 ч.1, п.1-1 ч.2, ч,4 ст.284 КПК України, прокурор в клопотанні просить суд:

«Задовольнити клопотання та закрити кримінальне провадження №0000183 від 20.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.290 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст284 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, Речовий доказ - двигун від автомобіля марки «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 - конфіскувати в дохід держави».

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та вказав, що під час дізнання не встановлено особу, яка може бути причетна до вчинення правопорушення та оскільки строки давності закінчилися, провадження слід закрити та згідно із чинним КПК України таке рішення має право прийняти лише суд.

До клопотання прокурором окремо надані матеріали кримінального провадження №0000183 від 20.04.2021 за ст.290 КК України.

Вказані матеріали були досліджені в судовому засіданні та встановлено, що згідно з витягом з ЄРДР №0000183 відомості було внесено 20.04.2021 року за ст.290 КК України на підставі заяви судового експерта ОСОБА_4 , про що також є рапорт, зареєстрований у Вознесенському РУП за №3316 - 20.04.21р.

Також є заява ОСОБА_4 від 20.04.21 р. та його висновок експертного дослідження від 20.04.21 р. №15/4844/2Д, згідно з яким номер двигуна автомобіля «ВАЗ-210994-20» із номерним знаком НОМЕР_1 - знищений механічним способом (спилювання), що також підтверджується протоколом огляду від 20.04.21 р.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу його власником є ОСОБА_5 , місце проживання якого АДРЕСА_4 .

Згідно з поясненнями ОСОБА_8 від 20.04.21 р. він дізнавачу пояснив, що придбав автомобіль в м.Снугурівка в ОСОБА_5 , номер двигуна не оглядав.

В матеріалах провадження є копія талону ТСЦ МВС НОМЕР_7 №3 на ОСОБА_9 від 20.04.21 р.

Згідно з нотаріально посвідченою довіреністю від 23.03.21 р. ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 здійснювати розпорядження, в тому числі і продаж автомобіля.

Транспортний засіб та свідоцтво до нього, зокрема і двигун, було визнано речовими доказами та стосовно них застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Свідок ОСОБА_4 - експерт 21.04.21 р. надав пояснення дізнавачу про те, що ним було виявлено знищення механічним способом (спилюванням) номеру двигуна авто.

21.04.21 р. свідок ОСОБА_10 дізнавачу пояснив, що мав намір придбати автомобіль ВАЗ та при оформленні в МРЕО м.Вознесенська працівники поліції повідомили, що в автомобілі спиляні номера.

Матеріали провадження містять інформацію з ІТС ІПНП щодо автомобіля «ВАЗ-210994-20» НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 з місцем проживання АДРЕСА_4 .

Згідно з висновком експертизи від 24.05.2021 р. №СЕ/91115-21/5838-КДТЗ номер двигуна «ВАЗ-210994-20» НОМЕР_1 знищений механічним шляхом, визначити первинний номер двигуна не є можливим у зв`язку із значною глибиною спилу.

07.06.21 р. ОСОБА_6 дізнавачу пояснив, що в березні 2021 року придбав автомобіль у ОСОБА_5 , номер мобільного телефону якого не зберігся. Зустрічався із ОСОБА_11 в АДРЕСА_5 , можливо біля його місця проживання. При спробі переоформити автомобіль 20.04.21 р. в сервісному центрі встановили, що номер двигуна знищений. До кінця квітня 2021 р. сам їздив до власника, у якого придбав авто - ОСОБА_5 , із яким при зустрічі в м.Снігурівка останній повідомив, що він нічого із двигуном не робив, на себе переоформлював авто в 2016 АДРЕСА_2 .

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує, що суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ст.284 КПК.

Згідно п.3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства свідчить про те, що закриття кримінального провадження можливе виключно за наявності одночасно двох обставин: 1) якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення; та 2) закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Тобто, законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності лише за умови, що не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Частина 4 статті 284 КПК України передбачає, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно із пунктом 3-1 частини першої ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

П.1-1 ч.2 статті 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом: 1-1) з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 27 лютого 2024 року справа №444/3307/22 провадження № 51 - 5687 км 23: «…колегія суддів вважає, що, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588 від 25 квітня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.1 КК України, суд першої інстанції допустив протиріччя своїх висновків щодо підстав закриття, застосувавши норму, передбачену ст.284 ч.1 п.3-1 КПК України, за якою суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності лише за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення».

Також згідно із Постановою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року справа №687/1066/22 провадження № 51-3267км23 Верховний Суд зазначив таке: «Пунктом 2 ч.1 ст.49 КПК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, зокрема і кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190 КК, і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки.

Місцевий суд виходив із того, що за наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000213 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК, не встановлено особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення закінчився, з огляду на що дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого суду, залишив без задоволення апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , зазначивши, що не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 неодноразово вказував на осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, а саме: голову сільської ради с.Кочубіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які органами досудового розслідування були проігноровані.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів суду касаційної інстанції указаний висновок вважає передчасним.

Відповідно до ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч.2 ст.9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно зі ст.25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Пунктом 3-1 ч.1 ст.284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим усіх зібраних та перевірених доказів.

Зміст оскарженого в касаційному порядку рішення суду першої інстанції свідчить, що, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК, суд не надав належної оцінки доводам потерпілого про вчинення кримінального правопорушення конкретними особами, про недотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, зазначив в ухвалі, що не бере до уваги доводи потерпілого про те, що кримінальне правопорушення вчинили голова сільської ради с.Кочубіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8, однак не навів жодного обґрунтування такому висновку.

Разом з тим до обов`язків держави входять позитивні зобов`язання у сфері прав людини, метою, яких є: захист осіб; забезпечення достатніх юридичних засобів реагування на випадки порушення прав людини; гарантія проведення ефективного, оперативного та невідкладного розслідування випадків порушення прав людини незалежними компетентними особами; сприяння реалізації та забезпечення ефективного механізму юридичного, передусім судового захисту основоположних прав людини; запобігання порушення прав людини із боку третіх осіб.

Доктрина позитивних зобов`язань передбачає, що держава повинна не тільки володіти законодавством, що найбільш повно забезпечує дотримання як негативних, так і позитивних прав, але і вживати всіх необхідних заходів для того, щоб воно реально діяло, а не залишалося на папері. Тобто права мають бути забезпечені не тільки de jure, але і de facto. Але держава вільна у виборі конкретних заходів, які підлягають застосуванню, щодо повного та ефективного захисту тих чи інших прав людини. Позитивні зобов`язання держави не можуть тлумачитись як такі, що визначають конкретні засоби чи конкретні дії держави.

Єдиним критерієм для визначення того, чи дотримувалась держава в особі її органів влади цього обов`язку, є ефективність її дій у конкретній ситуації.

Суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК, де потерпілий, зазначаючи про те, що кримінальне правопорушення вчинено конкретними особами, на яких у передбачений КПК спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст.412 КПК), яке могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому ухвали судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.438 КПК, а кримінальне провадження - призначенню до нового розгляду у суді першої інстанції».

З огляду на вказані висновки ВС суд при вирішенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження враховує, що як вбачається із пояснень ОСОБА_12 від 20.04.2021 року, які були надані ним дізнавачу, він придбав автомобіль у ОСОБА_5 , про що є довіреність від 23 березня 2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 виданий 17.10.2000 року Снігурівським РВ УМВС в Миколаївській області.

20.04.2021 року дізнавач ОСОБА_7 надав доручення працівникам оперативного підрозділу Вознесенського РУП в порядку ст.40-1 КПК України встановити та опитати власника автомобіля ОСОБА_5 - дані про виконання доручення відсутні.

У відомостях із облікових баз МВС щодо автомобіля ВАЗ-210994-20 д/н НОМЕР_1 власником вказано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.05.2021 року дізнавач ОСОБА_7 повторно надав доручення працівникам оперативного підрозділу Вознесенського РУП в порядку ст.40-1 КПК України встановити та опитати власника автомобіля ОСОБА_5 - дані про виконання доручення відсутні.

В поясненнях ОСОБА_6 від 07.06.2021 року він вказує, що телефон ОСОБА_11 у нього не зберігся, а зустрічався він з ним можливо поряд за місцем його проживання АДРЕСА_4 . Також ОСОБА_6 вказав, що після події, що сталася, він спілкувався із продавцем в м.Снігурівка.

13.08.2021 року дізнавач ОСОБА_7 надав доручення працівникам оперативного підрозділу Вознесенського РУП в порядку ст.40-1 КПК України встановити та опитати власника автомобіля ОСОБА_5 .

До доручення є рапорт оперуповноваженого ОСОБА_13 від 28.08.2021 року про те, що встановити місце знаходження та опитати ОСОБА_5 не представилося можливим. Дані про причини такого та матеріали проведених дій - відсутні.

Після чого є доручення вже від 15.01.2023 року (майже через півтора роки) дізнавача ОСОБА_7 працівникам оперативного підрозділу Вознесенського РУП в порядку ст.40-1 КПК України встановити та опитати власника автомобіля ОСОБА_5 .

До доручення є рапорт оперуповноваженого ОСОБА_14 від 02.02.2023 року про те, що встановити місце знаходження та опитати ОСОБА_5 не представилося можливим, жодного разу при виїзді та перевірці за місцем проживання як до вторгнення рф на територію України, так і після деокупації м.Снігурівка Миколаївської області не представилось можливим, місце його знаходження після деокупації не відоме та зв`язку із ним немає. Дані про причини такого та матеріали проведених дій - відсутні.

Також є аналогічне доручення вже від 06.02.2024 року. До доручення є рапорт оперуповноваженого ОСОБА_15 від 22.02.2024 року про те, що встановити місце знаходження та опитати ОСОБА_5 не представилося можливим, жодного разу при виїзді та перевірці за місцем проживання як до вторгнення рф на територію України, так і після деокупації м.Снігурівка Миколаївської області не представилось можливим, місце його знаходження після деокупації не відоме та зв`язку із ним немає.

Дані про причини такого та матеріали проведених дій - відсутні.

Проте як слідує із матеріалів провадження орган досудового слідства формально віднісся до встановлення місця проживання ОСОБА_5 , оскільки за наявності в провадженні повних паспортних даних цієї особи - не перевірено за наявними обліковими базами можливий факт смерті, виїзду за кордон, мобілізації, зміну місця проживання чи реєстрації тощо.

Відсутні про це в провадженні і вказівки прокурора.

Окрім того є неспроможним посилання в матеріалах провадження як на підставу не встановлення місця знаходження ОСОБА_5 факту окупації м.Снігурівки, оскільки правопорушення було виявлено ще 20.04.2021 року, тоді як вторгнення рф мало місце вже 24.02 2022 року та до цього часу матеріали провадження не містять рапортів про виконання доручень дізнавача про встановлення місця проживання ОСОБА_5 .

Окрім того, як слідує з пояснень ОСОБА_6 від 07.06.2021 року він вказує, що після події, що сталася, він спілкувався із продавцем в м,Снігурівка.

Факт того, що на даний час закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст.49 КК України, не може слугувати підставою для закриття даного кримінального провадження, оскільки матеріали провадження вказують на те, що слідство не вжило всіх заходів, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила правопорушення, доручення дублювалися формально та не вживалися всі можливі заходи, які є в розпорядженні органів поліції, а тому у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.284, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000183 від 20.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.290 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст284 КПК України у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, - відмовити.

Апеляції на ухвалу суду можуть бути подані протягом 7 діб з дня її проголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1