Справа № 743/523/23
Провадження № 1-кп/737/13/24
УХВАЛА

17 травня 2024 р. с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

потерпілої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

представника потерпілої особи - ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Куликівка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який обвинувачується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

На стадії судового розгляду в Куликівському районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за № 0000270 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання зазначив, що вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Також зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: спроба переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшилися та продовжують існувати.

В клопотання зазначено, що ОСОБА_4 , який обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання.

Також може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні з метою їх спонукання до ненадання показів, перекручування чи спотворення обставин, які їм відомі.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню може виразитися у створенні обвинуваченим штучних доказів на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем та з метою ухилення від відповідальності може вчинити кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

На думку прокурора, вищевикладене свідчить про неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, наявні ризики існують, а тому є всі підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застосування застави.

Потерпіла клопотання прокурора підтримала, просила його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні даного клопотання, зазначив, що враховуючи особу обвинуваченого, наявність у нього хворої матері, малолітньої дитини, сталих соціальних зв`язків, до нього можливо застосувати цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю та забороною спілкуватися із свідками.

Обвинувачений ОСОБА_4 із вказаним клопотанням не погодився, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, зазначив, що має сім`ю, житло та сталі соціальні зв`язки.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, зазначає, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення наразі продовжують існувати.

Оцінюючи наявність вказаних ризиків суд уважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, а також його тяжкість, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачуються, та пов`язаними із цим негативними для обвинуваченого наслідками.

А тому суд уважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинуваченого та серйозність висунутого йому обвинувачення, характер обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

До того ж є важливою та обставина, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на сьогоднішній день. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні в обвинуваченого збільшуються можливості для ухилення від суду, адже правоохоронні органи задіяні у діяльності з відсічі збройної агресії та у держави наразі з об`єктивних причин можуть бути відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Актуальними також наразі залишаються ризики незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, враховуючи стадію судового провадження, коли всі свідки не допитані існує висока вірогідність впливу на них з боку обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність вищевказаних ризиків для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які би вказували на зменшення або зникнення існуючих ризиків, суду не надано.

При цьому, питання щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагаються істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинуваченого, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням вогнепальної зброї. В даному кримінальному провадженні суспільний інтерес полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

На думку суду застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого є недостатнім, в той час, як тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а також характером суспільного інтересу.

Також судом враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини та утриманців, відсутність судимостей. Наявність цих обставин не є обставинами, які безумовно виключають чи мінімізують до маловірогідності ймовірність настання ризиків стосовно обвинуваченого.

Безперечно, судом взято до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання і сім`ї, що свідчить про стійкість соціальних зв`язків, однак, за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків для даного кримінального провадження, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому домашній арешт не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Таким чином, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

Крім цього матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за станом здоров`я, суду таких доказів не надано.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом враховано аргументи, які висловлювалися стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, тому не є наразі достатніми підставами для відмови у задоволенні даного клопотання прокурора чи для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів

З урахуванням викладеного, обставин вчинення правопорушення, даних про особу обвинуваченого, також враховуючи, що обставини, які слугували підставою для встановлення запобіжного заходу не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не достатній для їх запобігання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства та яке спричинило загибель людини, суд вважає за доцільне не застосовувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 липня 2024 року включно з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та на адресу ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1