Справа№ 938/312/24
Судове провадження № 1-кп/938/91/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000004 від 02.01.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , розлученого, на утриманні 2 малолітніх дітей, з базовою середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

Постановою судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2023 року в справі № 938/356/23 (провадження № 3/938/190/23) ОСОБА_4 визнано визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2023 року в справі № 938/356/23 (провадження № 3/938/190/23) було одержано особисто ОСОБА_4 03 серпня 2023 року.

Постанова Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2023 року в справі № 938/356/23 (провадження № 3/938/190/23) набрала законної сили 15.08.2023 року

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак, ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомлений з постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2023 року в справі №938/356/2023, яка набрала законної сили 15.08.2023 року, відповідно до якої його позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік, маючи реальну можливість виконувати рішення суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України, умисно не виконував судове рішення - постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2023 року в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на строк один рік, згідно постанови Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2023 року, яка набрала законної сили 15.08.2023 року, керував легковим автомобілем марки «ВАЗ-2121» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись на даному транспортному засобі 12.12.2023, близько 15:10 год., на автодорозі по вулиці Гуцульського Повстання в селищі Верховина Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, будучи учасником дорожнього руху, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції Верховинського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього. Просив його суворо не карати, зазначивши, що дійсно, знаючи, що він судом у серпні 2023 року був позбавлений права керувати транспортним засобом за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. У грудні 2023 року керував легковим автомобілем марки «ВАЗ-2121» та рухався на даному транспортному засобі з с. Криворівня до селища Верховина, де по вулиці Гуцульського Повстання був зупинений працівниками поліції.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то не заперечував щодо того, щоб суд не допитував свідків по даній справі, не досліджував письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.32).

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження без дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим не оспорюються.

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та/або стосуються речових доказів по справі, а також, дослідженням досудової доповіді, складеної працівником Верховинського РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено (а.с.4).

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33), його місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.35), проживає разом з матір`ю (а.с.39), не судимий (а.с.36), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не знаходиться (а.с.37), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.40), на утриманні двоє неповнолітніх дітей (а.с.44-45).

Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 15.05.2024 року - ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, можливе виправлення без ізоляції від суспільства ( а.с. 22-29 ).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.382 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 12.12.2023 року) умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи, що в судових дебатах обвинувачений просив призначити йому покарання у виді штрафу, зазначивши, що спроможний його сплатити, то суд погоджується з цим.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено, витрати на проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Постановами від 24.01.2024 року (а.с.46-47) та від 29.01.2024 року (а.с.48-49) визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні цифровий носій DVD-R диск 4,7 Gb, а також оригінал розписки ОСОБА_4 про отримання копії постанови суду в справі №938/356/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завірені копії матеріалів справи №938/356/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані речові докази знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000004 від 02.01.2024 року (органу досудового розслідування).

У п.7 ч. 9 ст.100 КПК України закріплено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одної тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

-цифровий носій DVD-R диск 4,7 Gb, оригінал розписки ОСОБА_4 про отримання копії постанови суду в справі №938/356/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завірені копії матеріалів справи №938/356/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - зберігати у матеріалах кримінального провадження №0000004 від 02.01.2024 року, наявних у сторони обвинувачення.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_5