Номер провадження: 11-кп/813/1481/24
Справа № 523/5722/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000543 від 02.08.2023 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, громадянин України, має середню освіту, неодружений, працює за наймом, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-Малиновським районним судом 02.09.2019 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачений ч.1 ст.303, ч.2 ст.303, ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України,

встановив:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000543 від 02.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачений ч.1 ст.303, ч.2 ст.303, ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у розмірі 181680 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави, строком до 06.06.2024 року.

Цією ж ухвалою суду відмовлено в задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке в майбутньому може загрожувати ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, та які не зменшились і не відпали, а перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник та обвинувачений подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, вказує про недоведеність та відсутність ризиків у кримінальному провадженні, оскільки вони є абстрактними та не підтверджуються документально. Вважає, що судом не враховано, що визначений розмір застави для обвинуваченого є непомірним. Звертає увагу, що обвинувачений має прогресивну хворобу та незадовільний стан здоров`я.

Обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що при розгляді клопотання прокурора судом не враховано:

-відсутність доказів на підтвердження винуватості у вчиненні ним злочинів;

-співпрацю з органом досудового розслідування;

-ризики на які посилається прокурор не доведені документально;

-тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для обрання виключного запобіжного заходу;

-погіршення стану здоров`я;

-непомірність визначеної судом застави.

На переконання обвинуваченого, зазначені обставини, є підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Судовий розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Апеляційний розгляд також проведено без участі захисника ОСОБА_7 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Обвинувачений не наполягав на розгляді його апеляційної скарги за участю захисника.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.2 ст.149 КК України), в якому участь захисника є обов`язковою, однак враховуючи позицію обвинуваченого, який наполягав на розгляді справи за відсутністю захисника, в сукупності з приписами ст.422-1 КПК, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про здійснення розгляду справи за його участю, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу обвинуваченого без участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Апеляційний суд не може не погодитися з доводами сторони захисту стосовно того, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Комітет міністрів Ради Європи та Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню зазначають: відповідальним за велику кількість осіб, яких держава тримає під вартою, є загальний світогляд працівників правоохоронних і судових органів (Рішення ЄСПЧ «Сукачов проти України»).

Європейські комітети рекомендують: зменшувати до мінімуму застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового слідства; якнайширше застосовувати альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи; ретельно описувати обставини, за яких може бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дотримання таких стандартів є важливим питанням для нашої держави, оскільки безпосередньо впливає на перспективу членства в ЄС, авторитет України на міжнародній арені та цивілізований шлях розвитку країни загалом.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на законних підставах визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави на підставі п.3 ч.5 ст.182 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи можуть виявитися нездатними для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

Доводи обвинуваченого щодо недоведеності вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів визнає необґрунтованими та наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Згідно ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам винуватості чи невинуватості ОСОБА_6 до інкримінований йому дій.

Погоджуючись з висновками суду щодо необхідності продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд враховує характер та обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, а також тяжкість покарання, яка може загрожувати останньому в разі визнання його винуватим.

При цьому, судом першої інстанції на законних підставах, при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрано альтернативний запобіжний захід у виді застави, який відповідає приписам ч.5 ст.182 КПК.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які ще не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Вчинення дій, передбачених п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК обвинуваченим також не виключається, оскільки ОСОБА_6 будучи звільненим з місць позбавлення волі, через нетривалий проміжок часу вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про факт відсутності критичного усвідомлення своїх дій та небажання стати на шлях виправлення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , наслідки які можливо настали для психологічного стану потерпілих в результаті вчинення злочинів, а також існування ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають підстави для висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого колегія суддів оцінює критично, оскільки апеляційному суду не надано відомостей про те, що теперішній час стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його тримання під вартою, а тому на даний час залишається недоведеним факт існування обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого.

Більш того, у разі погіршення стану здоров`я, обвинувачений не позбавлений права звернутись до медичної частини установи виконання покарань для надання йому медичної допомоги.

Також, колегією суддів роз`яснюється обвинуваченому, що відповідно до вимог ч.1 ст.201 КПК клопотання про зміну запобіжного заходу, обвинувачений має право подати лише до місцевого суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, та до обвинуваченого на даний час не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки він може виявитися не здатним забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачений ч.1 ст.303, ч.2 ст.303, ч.1 ст.149, ч.2 ст.149 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000543 від 02.08.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4