Єдиний унікальний номер 134/1820/17
Номер провадження 1-кп/142/12/24
В И Р О К

іменем України

29 квітня 2024 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Піщанського районного суду в смт. Піщанка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000397 від 16 листопада 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:10.06.2016 року Таращанським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі; 26.05.2017 року Піщанським районним судом Вінницької області звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання строком 9 місяців 1 день, засудженого відповідно до вироку Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ухвали Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт, яке відбуте повністю 27 лютого 2023 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до зміненого обвинувачення ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 16 листопада 2017 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, зайшов на територію домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_6 , з якою ОСОБА_4 раніше до жовтня 2017 року спільно проживав.

Перебуваючи на території даного домогосподарства, ОСОБА_4 , продовжуючи свої дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов до місця знаходження автомобіля марки «ЗАЗ» модель 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_6 , не приводячи двигун автомобіля в роботу, розпочав викочувати його на вулицю. Покинувши територію вищевказаного домогосподарства, ОСОБА_4 без дозволу законного власника розпочав за допомогою ключа запалювання, яким він заволодів під час спільного проживання з ОСОБА_6 , приводити двигун автомобіля в рух. Запустивши двигун зазначеного автомобіля, ОСОБА_4 , з метою використання його у власних цілях, поїхав на ньому до м. Тараща Київської області, де перебував до моменту затримання працівниками поліції, тобто до 16 години 20 хвилин 16.11.2017 року. При цьому автомобіль марки «ЗАЗ» моделі 119307-40, д.н.з. НОМЕР_1 , не зазнав ніяких ушкоджень унаслідок його незаконного заволодіння.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнав та пояснив суду, що він звільнився з Піщанської ВК №59 умовно-достроково, де відбував покарання у виді позбавлення волі за крадіжку, та поїхав до своєї знайомої ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , де почав спільно з нею проживати як чоловік і дружина. Стверджує, що вони разом з ОСОБА_6 користувалися належним їй автомобілем марки «ЗАЗ», він його ремонтував та заправляв бензином, за власні кошти, так як працював неофіційно, кожного дня їздив на ній на роботу, а також до свої матері. Будь-яких перешкод у користуванні автомобілем в нього не було. Стверджує, що проживав з ОСОБА_6 з 06 квітня 2017 року по 16 листопада 2017 року, а не до жовтня, як про це вказує потерпіла, вказує, що вели спільне господарство. Зазначив, що 16 листопада 2017 року він о 01 год 00 хв., повернувся з роботи, бо як стверджує працював на цементному підприємстві водієм та був на розгрузці в Тернопільскій області, його не було вдома близько двох тижнів. В нього були ключі, він відкрив одні двері, інші не зміг, не знає чого, можливо тому, що з іншого боку був ключ. Чи була в цей час ОСОБА_6 вдома йому не відомо, він написав їй повідомлення у «Вайбері» про те, що він бере автомобіль і їде до матері в с. Тараща, бо та захворіла. Він завів автомобіль, пішов відкривати ворота, автомобіль заглох, потім повернувся знову завів автомобіль, прогрів його, виїхав з подвір`я, закрив ворота та поїхав. До автомобіля в нього був свій комплект ключів. Потім заїхав за товаришем ОСОБА_7 , який його чекав, оскільки попередньо пообіцяв завезти його до його матері в м. Іллінці. По дорозі закінчився бензин, і він з каністрою ходив на заправку, потім по дорозі заїжджали ще на одну заправку, де він заправив 20 літрів бензину. Дорогою вони вирішили поїхати спочатку до матері ОСОБА_4 в м.Таращу Київської області, а потім до матері ОСОБА_8 . Вони поїхали в м. Таращу, де він завіз матір в лікарню, та поїхали назад. Його товариш був п`яний, сказав, щоб він їхав спочатку по власних справах, а його до матері завіз на зворотній дорозі. Стверджує, що неодноразово телефонував ОСОБА_6 і надіслав повідомлення у «Вайбер» сказати, що взяв автомобіль. Вказує, що був затриманий працівниками поліції в с. Антонівка, коли вже повертався в смт. Крижопіль. Стверджує, що всі слідчі дії та складені у кримінальному провадженні протоколи є незаконним, оскільки складені за відсутності захисника. В судовому засіданні наполягав на тому, що автомобілем протиправно не заволодівав, так як вважав, що з ОСОБА_6 у них тривали сімейні стосунки, а тому він мав право скористатись її автомобілем у власних справах, а тому просить визнати його невинуватим.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила, щоспільно проживала з ОСОБА_4 з липня 2017 року після його звільнення з місць позбавлення волі до жовтня 2017 року в АДРЕСА_2 у власному будинку. ОСОБА_4 не працював, вони жили за рахунок її заробітної плати, так як вона працювала лаборантом на заводі. За час проживання ОСОБА_4 з її згоди користувався належним їй автомобілем марки "ЗАЗ", однак автомобіль слід було заправляти та ремонтувати, на що потерпіла надавала свої кошти, так як ОСОБА_4 ніде не працював. Також, потерпіла зазначала, що ОСОБА_4 весь час просив у неї гроші під виглядом різних обставин, зокрема, казав, що в ДТП загинула його дочка, потім, що кошти потрібні на операцію для його сина, в подальшому казав, що померла його матір. Проте виявилося, що все це було брехнею. В жовтні 2017 року вона дозволила ОСОБА_4 поїхати вказаним автомобілем до дитини, яка хворіє. Після цього ОСОБА_4 повідомив їй про смерть його матері, проте в подальшому його матір зателефонувала до неї, і виявилося, що ОСОБА_4 знову їй збрехав. До цього часу між нею та ОСОБА_4 часто виникали сварки через спосіб життя ОСОБА_4 та його ставлення до неї, та вона неодноразово просила його залишити її будинок та їхати геть, проте ОСОБА_4 під виглядом різних обставин залишався. Після того, як виявилося, що ОСОБА_4 збрехав їй про смерть матері, вона вирішила, що з ним слід припинити будь-які відносини, оскільки будувати сім`ю їм не вдасться. Коли, ОСОБА_4 повернувся 22 жовтня 2017 року, вони посварилися в черговий раз та потерпіла заявила йому про припинення спільного проживання та сімейних стосунків. Обвинувачений ОСОБА_4 повернув її автомобіль, ключі від нього та документи, ключі від будинку, та пішов з дому, на чому їхнє спілкування повністю припинилось. Наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_6 виявила у себе в домогосподарстві спробу невідомої особи проникнути до будинку, після чого змінила всі замки, а всі документи та цінності передала на забігання своїм родичам. 16 листопада 2017 року вранці за місцем свого проживання вона виявила, що з подвір`я зник автомобіль, про що повідомила в поліцію. Напередодні, 15 листопада 2017 року автомобіль був на місці. Хто взяв автомобіль вона не знала, подумала, що це хтось відомстив їй за борги ОСОБА_4 , про які їй неодноразово казали різні люди. З ОСОБА_4 на день викрадення автомобіля не проживали та спілкування не підтримували. Були випадки, що ОСОБА_4 телефонував їй та надсилав повідомлення, в яких погрожував їй та обзивав її нецензурними словами. В ході розшуку автомобіля працівники поліції запропонували подзвонити ОСОБА_4 та запитати про зникнення автомобіля. ОСОБА_6 подзвонила до ОСОБА_4 , проте відповів не він, а інший чоловік. В подальшому, вона в присутності працівників поліції неодноразово набирала ОСОБА_4 , а коли той взяв слухавку, то запитала чи він не брав автомобіль, на що ОСОБА_4 її відповів, що автомобіля не брав та щоб вона йому більше не телефонувала, та після того вимкнув телефон. Зниклий автомобіль 16 листопада 2017 року, близько 17 год 00 хв., виявили працівники поліції. Як виявилося, що автомобіль викрав ОСОБА_4 . Після цього почала телефонувати його мати та просити її забрати заяву. Автомобіль їй повернули в неушкодженому вигляді, там були лише чужі брудні речі, які вона спалили. Вважає, що ОСОБА_4 має понести покарання за вчинений злочин та в призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 в них були дружні відносини, знає його з того часу, як він приїхав проживати в смт. Крижопіль. Проживав біля нього через вулицю разом з співмешканкою ОСОБА_9 , скільки вони проживали разом він не знає. Свідок вказав, що була осінь 2017 року до нього ввечері, приблизно о 19 год 00 хв. зателефонував ОСОБА_4 , і вказав, що їде на таксі і щоб він вийшов до магазину « Марина ». Десь о 20 год 00 хв вони зустрілися у вказаному магазині та випивали алкогольні напої, ОСОБА_4 його пригощав. Потім вони на таксі заїхали до сусіда на прізвище « ОСОБА_11 », де ще випивали алкогольні напої. Після чого розійшлися, він пішов додому, ОСОБА_4 наче теж пішов додому. Після цього десь о 22 год 00 хв, ОСОБА_4 знову зателефонував до нього і запитав, чи не хоче він поїхати додому в с. Погребище звідки він родом. Він зібрав речі і прийшов до домогосподарства, де ОСОБА_4 проживав з співмешканкою. Ворота були відкриті, ОСОБА_4 викотив на вулицю автомобіль. Коли він запитав, чому він його не заводить, ОСОБА_4 сказав, щоб жінка не почула. Після цього ОСОБА_4 закрив ворота та вони завели автомобіль з буксира без ключів, штовхали автомобіль вдвох. Потім поїхали на заправку, десь в посадці в напрямку с. Жабокрич не доїжджаючи до заправки, ОСОБА_4 зупинився. Коли він його запитав навіщо, той сказав, що так треба. Після чого вони взяли з автомобіля дві каністри та пішли на заправку пішком та залили в них бензин. Потім по дорозі зупинилися ще в с. Ободівка, де ОСОБА_4 купив випивку та закуску. ОСОБА_4 не пив. Коли вони доїжджали до повороту на с. Погребище, ОСОБА_4 сказав, що спочатку поїде по власних справах, а потім завезе його в с. Погребище, на що він погодився. Тому вони поїхали до ОСОБА_4 в Таращу . Приблизно в 04 годині 00 хвилин, вони зайшли в магазин, де ОСОБА_4 купив дві пляшки горілки, подзвонив своєму другу, і коли той прийшов, вони поїхали в посадку, де вживали спиртні напої. Пам`ятає як виїхали з посадки, а потім спав в автомобілі і прокинувся вже коли автомобіль стояв на великому подвір`ї, ОСОБА_4 сказав, що це домогосподарство його кумів. Там вони теж сіли за стіл пити, коли вийшли на перекур приїхали працівники поліції. Також бачив у ОСОБА_4 телефон ОСОБА_14 , та ОСОБА_4 сказав, що взяв його покористуватися, а яким чином він потрапив до ОСОБА_4 він не знає.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Разом з тим, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, крім, показань потерпілої та свідків, доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16 листопада 2017 року, слідує, що відповідно до усної заяви ОСОБА_6 у період часу з 21 години 15.11.2017 року по 06 годину 16.11.2017 року невідома особа шляхом підбору ключа відчинила навісний замок з воріт домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , після чого з території подвір`я незаконно заволоділа автомобілем «ЗАЗ», модель 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 підтверджується, що власником автомобіля марки «ЗАЗ» 1103307-40, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_6 .

Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 16 листопада 2017 року, зафіксовано огляд домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_6 .

Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 16 листопада 2017 року, зафіксовано огляд автомобіля «ЗАЗ» модель 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , виявленого на місці для паркування автомобілів по АДРЕСА_1 .

Постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 069589 від 16 листопада 2017 року підтверджується факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом ЗАЗ-110307, номерний знак НОМЕР_1 , 16 листопада 2017 року, о 14 год 30 хв., в с. Антонівка, без посвідчення водія та поліса загальнообов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_4 вказав, яким чином в ніч з 15 на 16 листопада 2017 року вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки ЗАЗ модель 11307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 червоного кольору, власником якого являється ОСОБА_6 , що зафіксовано протоколом проведення слідчого експерименту від 17 листопада 2017 року, проведеного по АДРЕСА_2 та відеозаписом до нього.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області № 4918 від 13 грудня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав без реєстрації з цивільною дружиною ОСОБА_6 , 1970 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , і є власницею цього будинку.

Відповідно до постанови слідчого СВ Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_15 про визнання та приєднання до справи речових доказів від 17 листопада 2017 року, автомобіль марки ЗАЗ 110307-40 д/н д.н.з. НОМЕР_1 визнано і приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000397, як речовий доказ та передано на зберігання власнику ОСОБА_6 відповідно до розписки.

Ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року було накладено арешт на автомобіль марки ЗАЗ 110307-40 д/н д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено під час огляду в АДРЕСА_1 , так як даний автомобіль являється речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000397.

Також, судом досліджено висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 319 від 14 грудня 2017 року, яким встановлено, що ринкова вартість аналогічного повнокомплектного технічно справного автомобіля марки ЗАЗ 110307-40, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 16.11.2017 року, з ПДВ складає 41580 грн 00 коп.

Також в судовому засіданні судом були дослідженні наданні прокурором докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме довідки Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування № 09/2366 від 11 грудня 2017 року, відповідно до яких ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатричному обліку не перебуває, довідку про звільнення з Державної установи «Піщанська ВК № 59» серії ВІН № 169962, відповідно до якої ОСОБА_4 на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року був звільнений 06 червня 2017 року умовно-достроково, невідбутий строк 09 місяців 01 день, від відбування покарання призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі, а також вимогу про судимості ОСОБА_4 та копію його паспорта громадянина України.

Крім того, судом досліджено надані стороною захисту копію довідки Таращанської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 2178/13.07.2021 р., відповідно до якої ОСОБА_4 з 22 липня 2011 року зареєстрований в АДРЕСА_1 , копію картки платника податків ОСОБА_4 , копію довідки про включення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_4 , копію договору дарування від 21 січня 2004 року, відповідно до якого ОСОБА_4 прийняв у дарунок домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_3 , копію ID-паспорта ОСОБА_4 , а також медичну документацію щодо обвинуваченого ОСОБА_4 зокрема щодо медичних обстежень за 12 листопада 2022 року, стаціонарне лікування в період з 05 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року.

У процесі дослідження матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі зазначені вище докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні вважаючи, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена належними доказами, просила суд виправдати його з тих підстав, що між потерпілою та ОСОБА_4 були сімейні відносини, потерпіла познайомила ОСОБА_4 зі своєю матір`ю, а також підтвердила, що неодноразово дозволяла йому користуватися автомобілем. ОСОБА_4 ремонтував вказаний автомобіль витрачаючи власні кошти, працю та час. Також захисник вказує, що період часу протягом якого ОСОБА_4 та потерпіла спільно проживали встановити не можливо, так як під час досудового розслідування не були допитані їх родичі про це, не перевірено покази ОСОБА_4 щодо його працевлаштування, а тому вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не доведена належним чином.

Прокурор в судовому засіданні вважаючи доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України просила призначити йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, зарахувати йому на підставі ч. 4 ст. 70 КК України повністю відбуте покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року, яке в подальшому відповідно до ухвали Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року було замінено громадськими роботами на строк 240 годин, яке відбуто ОСОБА_4 повністю, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року та остаточно призначити покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що такі є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність є достатньою для висновку про винуватість обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України з огляду на наступне.

При цьому суд виходить з того, що незаконне заволодіння транспортним засобом передбачене ч.1 ст. 289 Кримінального кодексу України визначається вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні транспортними засобами. Воно може бути вчинене шляхом активної поведінки особи, тобто шляхом вчинення певних дій.

Пункт 1 примітки статті 289 Кримінального кодексу України розкриває це поняття, як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (пункт 15) зазначив, що під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Заволодіння транспортним засобом повинно бути незаконним, мати протиправний характер.

Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо.

Змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

З пояснень, як обвинувачуваного ОСОБА_4 , так і потерпілої ОСОБА_6 , а також свідка ОСОБА_8 вбачається, що дозволу на користування транспортним засобом 16 листопада 2017 року ОСОБА_4 від ОСОБА_6 не отримував, потерпіла не передавала ОСОБА_4 ключів від автомобіля та відповідних документів на право його керування. Зокрема, свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_4 викочував автомобіль з подвір`я та не запускав двигун з тих підстав, щоб ОСОБА_6 не почула. Сам ОСОБА_4 зазначив, що в його розпорядженні залишився ще один комплект ключів від автомобіля, не заперечував, що на момент його затримання в нього були відсутні документи на право керування транспортним засобом, зокрема свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та посвідчення водія, яке, як він, зазначив під час надання суду пояснень, залишилося в будинку ОСОБА_6 .

При цьому пояснення потерпілої та свідка співпадають як між собою, так і з обставинами наведеними в обвинувальному акті та узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, пояснення обвинуваченого були суперечливими та не узгоджувалися між собою, що викликає у суду обґрунтовані сумніви в їх правдивості та розцінюється як намагання уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла та обвинувачений деякий період часу з дня звільнення останнього з місць позбавлення волі проживали однією сім`єю, ОСОБА_4 ремонтував автомобіль, під час спільного проживання користувався вказаним автомобілем, що дає підстави вважати майно спільною сумісною власністю та надавало ОСОБА_4 право користування автомобілем в будь-який час без згоди потерпілої, є помилковими, оскільки це не виправдовує дії обвинуваченого, що полягали у заволодінні транспортним засобом без дозволу власника з метою поїздки до іншого населеного пункту з будь-якою метою, про що зокрема зазначив Верховний Суд в постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 20.03.2024 року у справі № 533/352/21, а покази потерпілої та свідка, звернення потерпілої до правоохоронних органів відразу після виявлення відсутності автомобіля, час та спосіб заволодіння ним свідчать саме про відсутність у обвинуваченого дозволу потерпілої на користування цим транспортним засобом.

При оцінці доказів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Посилання обвинуваченого як на підставу визнання доказів недопустимими відсутність захисника при проведенні слідчих дій за його участю суд оцінює критично, оскільки положення ч. 2 ст. 46 КПК України передбачає, що неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення, і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, крім випадків, коли участь захисника є обов`язковою.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять доказів залучення ОСОБА_4 захисника під час досудового розслідування самостійно, чи доказів наявності підстав для забезпечення йому участі захисника у кримінальному провадженні у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 КК України, в тому числі, випадків обов`язкової участі захисника.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , який брав участь у слідчих діях, жодних зауважень чи незгоди щодо порядку їх проведення без захисника не висловив, та підписав усі протоколи за результатами їх проведення з його участю без жодних застережень. А положеннями КПК України, в редакції, яка діяла на момент здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , що регулюють проведення, зокрема, слідчого екперимента (ст. 240 КПК України), огляду місця події, огляду предмету (ст.. 237 КПК України), обшук (ст.. 236 КПК України), не передбачено обов`язкової участі захисника під час їх проведення, а лише можливість запрошення захисника для їх проведення, якщо останній вже бере участь в кримінальному провадженні. Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, адвокат ОСОБА_16 був залучений до участі в даному кримінальному провадження 22 грудня 2017 року в день затвердження відносно ОСОБА_4 обвинувального акту.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі вищезазначені докази та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою, отримані у рамках діючого процесуального закону, доповнюють один одного та повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що наявність у ОСОБА_4 корисливого мотиву при незаконному заволодінні транспортним засобом, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, встановлено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах.

Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочинів, є конфіскація майна.

Відповідно до положень ст. 59 цього Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Під корисливими спонуканнями, слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Таким чином, з системного аналізу зазначених норм слідує, що вирішуючи питання щодо призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву, про що зроблено висновок у постанові ККС ВС у справі № 195/122/16-к (провадження № 51-2101км20).

А тому, суд вважає обвинувачення доведеним в тому, що ОСОБА_4 16 листопада 2017 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю власника автомобіля та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно заволодів автомобілем марки «ЗАЗ» модель 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був розташований на території подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_6 , оскільки в діях ОСОБА_4 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілої ОСОБА_6 , корисливого мотиву не встановлено.

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 1 ч. 2 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

При цьому судом враховується, що відповідно до вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_4 , було визнано винуватим за ч.2 ст.289 КК, ч. 2 ст. 185 КК та призначено покарання: за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна. Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року було задоволено частково апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого та обвинуваченого, вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року відносно ОСОБА_4 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції через допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині порушення процесуальних прав обвинуваченого та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Відповідно ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 19 червня 2023 року, яка була змінена ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2023 року в частині процесуальних витрат, ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, відносно нього в цій частині закрито.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на обліку в лікарів психолога та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, та бере до уваги, що у досудовій доповіді, складеній відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . провідним інспектором Крижопільського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області ОСОБА_17 , викладено висновок, що на підставі інформації, що характеризує обвинуваченого, історію правопорушень, при високому рівні ризику вчинення повторного правопорушення та середньому ризику небезпеки для суспільства, виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, а виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що досягнення щодо ОСОБА_4 мети кримінального судочинства є неможливим без реального відбування ним покарання та вважає, що достатньою мірою покарання з метою виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів, буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке слід відбувати реально без конфіскації майна, оскільки наявність корисливого мотиву під час вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім за сукупністю злочинів вчинених після постановлення першого вироку і остаточно за сукупністю вироків.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винуватий ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Як встановлено ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року за ч.1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень), який ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року замінено покаранням у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 покарання за вироком Таращанського районного суду від 25 лютого 2022 року за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу, яке йому ухвалою цього ж суду від 14 жовтня 2022 замінено на громадські роботи, відбув повністю, у зв`язку з чим 27 лютого 2023 року знятий з обліку відповідно до повідомлення Білоцерківського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 23 травня 2023 року № 32/33/687-23 у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 89 КК України на день ухвалення даного вироку ОСОБА_4 вважається таким, що не має судимості за вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року.

Разом з тим, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 листопада 2022 року в справі № 234/17282/17 про застосування норм права, передбачених ч. 4 ст. 70 КК та ст. 89 КК у їх взаємозв`язку, погашення судимості не звільняє суд від обов`язку застосувати положення ч. 4 ст. 70 цього Кодексу та зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте повністю за попереднім вироком.

Верховний Суд зазначив, що для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК має значення вид і розмір того покарання, яке вже було відбуте засудженим за попереднім вироком, водночас не має значення той факт, що судимість погашена за правилами п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК. Зарахування за правилами ч. 4 ст. 70 КК в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбутого повністю або частково за попереднім вироком, не є негативним наслідком погашення судимості на підставі п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

А тому, враховуючи вищевикладене, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного відповідно до вироку Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ували Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт, більш суворим покаранням, призначеним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді шести років позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання повністю відбуте покарання, призначене за вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ували Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт.

Призначаючи, ОСОБА_4 остаточне покарання, суд враховує положення ч. 1 ст. 71 КК України, де передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року ОСОБА_4 було умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року, на дев`ять місяців один день.

Відповідно довідки про звільнення серії ВІН № 169962, ОСОБА_4 на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року був звільнений з Державної установи «Піщанська ВК № 59» 06 червня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 09 місяців 01 день від відбування покарання призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.

А тому, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, будучи раніше судимим та до повного відбуття покарання, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року.

При цьому суд бере до уваги, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, як цього вимагає ч. 4 ст. 71 КК України.

В даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що полягає у забороні ОСОБА_4 залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. А тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, даний запобіжний захід слід залишити незмінним до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж на 60 днів, з дня проголошення вироку.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Зокрема, відповідно до ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 24 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 22 липня 2023 року включно.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 02 липня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 17 вересня 2023 року включно.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 11 листопада 2023 року включно.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 07 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 05 січня 2024 року включно із забороною залишати своє фактичне місце проживання в період з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 30 березня 2024 року включно.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 25 березня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 23 травня 2024 року включно.

А тому, за правилами ч.7 ст.72 КК України строк перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом з 25 травня 2023 року по 07 листопада 2023 року, та з 31 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, підлягає зарахуванню у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Крім того, в даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 утримувався під вартою з дня його затримання 16 листопада 2017 року на підставі протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 листопада 2017 року по день постановлення ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року, якою скасовано вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті, а тому період попереднього ув`язнення з 16 листопада 2017 року по 05 березня 2019 року підлягає зарахуванню ОСОБА_4 в строк покарання з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року щодо автомобіля марки «ЗАЗ» модель 110307-40, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, слід скасувати.

По даному кримінальному провадженню проведено судову автотоварознавчу експертизу № 319 від 14 грудня 2017 року, вартість проведення якої згідно довідки Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України становить 395 гривень 48 копійок, а тому дані витрати, відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

Керуючись ст.100, 124, 351, 352, 359, 368, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного відповідно до вироку Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ували Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт, більш суворим покаранням, призначеним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, на строк 6 (шість) років.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання повністю відбуте покарання, призначене за вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, яке відповідно до ували Таращанського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року було замінено покаранням у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року у виді цілодобового домашнього арешту, продовжений на підставі ухвали Піщанського районного суду від 25 березня 2024 року, який полягає в забороні обвинуваченому залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на два місяці з дня його проголошення, тобто до 28 червня 2024 року включно.

На підставі ч.7 ст.72 КК України строк перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом з 25 травня 2023 року по 07 листопада 2023 року, та з 31 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, зарахувати у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 листопада 2017 року по 05 березня 2019 року з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь держави в особі Вінницького наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в кримінальному провадженні, відповідно до висновку експерта від 23 листопада 2017 № 1135 в розмірі 395 гривень 45 копійок.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2017 року щодо автомобіля марки «ЗАЗ» модель 110307-40, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню:

автомобіль марки «ЗАЗ» модель 110307-40, державний номерний знак, НОМЕР_1 , який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 відповідно до розписки, повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Піщанський районний суд Вінницької області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: