Справа №523/334/24
Провадження №1-кс/523/755/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000036 від 06.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 06.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , у парадній № 8 виявлено невідому кристалічну речовину.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення злочину ймовірно причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

28.02.2024 з метою документування злочинних дій останнього, на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси проведено обшук за адресою: м АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: коробку до мобільного телефону «Samsung Galaxy M12» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з документами про купівлю, коробку до мобільного телефону «Samsung Galaxy А04» з ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з документами про купівлю, мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 , які упаковані до спеціального пакету № HYQ 0196634.

Прокурор подав заяву, повідомивши що вилучені під час огляду речі оглянуто.

Адвокат ОСОБА_5 діючий в інтересах ОСОБА_4 , просив проводити розгляд без його участі, у зв`язку із зайнятістю, та просив відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кодексу.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 2983 КПК України речі і документи, що є знаряддям та/або засобом вчинення кримінального проступку чи безпосереднім предметом посягання, виявлені під час затримання, особистого обшуку затриманої особи або огляду речей, вилучаються уповноваженою службовою особою Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України.

Вилучені речі і документи зберігаються органом, що їх вилучив, до розгляду провадження про кримінальний проступок по суті в суді у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У виняткових випадках вилучені речі і документи можуть бути повернуті володільцеві до розгляду провадження про кримінальний проступок по суті в суді. Залежно від результатів розгляду вилучені речі та документи у встановленому порядку конфіскують або повертають володільцеві, або знищують.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Отже, розглядаючи подане клопотання та наводячи доводи та мотиви ухвалення даного судового рішення, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, врахувавши правову підставу для арешту майна, не доведення органом досудового розслідування наявності законних підстав для застосування арешту, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 98, 170, 171, 172, 2983, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження за № 0000036 від 06.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її винесення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1