Справа № 308/8757/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 погоджене прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження № 0000156 відомості про яке 02 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, Українця, з середньою-спеціально освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, -

встановив:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури Деяк Іпро застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в межах строку досудового розслідування, на 60 (шістдесят) діб без визначення розміру застави.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02 квітня 2024 року близько 10 години 49 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи ввіреним йому технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «FORD» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_7 , рухаючись по вулиці Шевченка, у населеному пункті м. Свалява, Мукачівського району, Закарпатської області, зі сторони центру міста у бік зростання номерів будинків вулиці, та проїхавши будинок АДРЕСА_2 , виконав зупинку на лівій частині дороги, лівими колесами на лівому узбіччі а правими колесами на зустрічній смузі руху. У цей час, на зустріч водію ОСОБА_5 , по правому краю смуги руху, у напрямком зменшення номерів будинків вулиці Шевченка, рухалася пішохід ОСОБА_8 , яка наблизившись до припаркованого автомобіль марки «FORD» моделі «Transit» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого знаходилися водій ОСОБА_5 та пасажир ОСОБА_7 , змістилась ліворуч до середини смуги руху та обійшовши припаркований автомобіль повз його правий борт, знову змістилася праворуч ближче до правого краю проїзної частини, і опинившись позаду автомобіля продовжила свій рух спокійним кроком у своєму напрямку. Після цього, водій ОСОБА_5 , маючи намір проїхати заднім ходом до містка будинку АДРЕСА_3 , діючи самовпевнено та самонадіяно, всупереч вимог п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «дорожня обстановка», «безпечна дистанція», «безпечний інтервал», «оглядовість» та «перешкода для руху», п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 10.9. та п. 12.3. «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 які вступили в дію з 1 січня 2002 року, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав свій рух заднім ходом з прискоренням та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , з подальшим наїздом на неї.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: комбінованої політравми, а саме - механічної асфіксія внаслідок здавлення тіла (грудної клітки) між твердими предметами, чисельних дрібнокрапкових крововиливів під легеневою плеврою, епікардом, серозних оболонок, в кон`юнктиву очей, в трупних п`ятнах; поєднаної закритої ТГК, хребта - закритого поперечного перелому тіла грудини, множинні переломів 1-9 ребер справа, 1-9 ребер зліва, з поперечними розривами костальної плеври справа, зліва, поперечного перелому тіла 7-го грудного хребця із зміщенням, розривом спинного мозку, поперечного перелому тіла 2 - го поперекового хребця, забійно-рваної рани лівої тім`яної ділянки голови, рваної рани н/з лівої гомілки, саден чола зліва, грудної клітки, кінцівок та синців грудини, правого стегна, гомілки.

Вище вказані тілесні ушкодження виникли від прямого та непрямого контакту тіла з тупими твердими предметами, по механізму удар, стиснення та тертя (спричинення саден), за своїм характером виникли прижиттєво, за короткий проміжок часу (декількох хвилин) до настання смерті її та по строку давності відповідають часу події зазначеного в даній постанові -02.04.2024.

Враховуючи характер, кількість тілесних ушкоджень виявлених у трупа гр. ОСОБА_8 , то приходжу до підсумку, що наявні у не ушкодження могли утворитись внаслідок зіткнення її з транспортним засобом марки «FORD» моделі «Transit», під час його руху заднім ходом з послідуючим падінням її і ударянням об тверде покриття дороги, здавленням тіла між твердим покриттям дороги та днищем автомобіля, так як характерні для таких та не могли утворитись при вільному падінні тіла з послідуючим ударянням об асфальтобетон (без зіткнення з автомобілем, стисненням тіла між твердими предметами)

За своїм характером та ступенем тяжкості, вище описані тілесні ушкодження (окрім саден, синців, ран) згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, що характерні для ДТП та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті її.

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «дорожня обстановка», «безпечна дистанція», «безпечний інтервал», «оглядовість» та «перешкода для руху», п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 10.9. та п. 12.3. «Правил дорожнього руху».

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п.п. б), д) п. 2.3., п. 10.1., п. 10.9. та п. 12.3. «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілою ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до її смерті, а також п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «дорожня обстановка», «безпечна дистанція», «безпечний інтервал», «огляовість» та «перешкода для руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

17.04.2024 органом досудового розслідування у встановленому ст. ст. 276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: рапортами оперативного чергового чергової частини ВП № 1 Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатської області ЖЄО № 1578 від 02.04.2024; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього від 02.04.2024; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 31 від 02.04.2024, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 , що представляє інтереси своєї покійної сестри ОСОБА_8 , заявами потерпілої ОСОБА_9 про відсутність претензій до підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом допиту в якості ОСОБА_10 , протоколом огляду транспортного засобу, протоколом огляду речей та перегляду відеозапису з обставинами ДТП, висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 за № 23/С, висновком судової- автотехнічної експертизи обставин ДТП за№ 48/04.

Підозрюваний ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді - тримання під вартою.

Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, на думку органу досудового розслідування, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, просив замінити на домашній арешт. Також зазначив, що його підзахисний має постійне місце поживання, не має наміру перешкоджати проведенню слідчих дій, визнає вину, має намір відшкодовувати шкоду потерпілим.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив суд у задоволенні клопотання відмовити, визнав, що свою визнає та щиро розкаюється у вчиненому.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого.

Орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , яке обґрунтовує наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, ризиків, визначених ст.177 КПК України, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Дослідивши додані в обґрунтування клопотання докази, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій, зокрема наявності достатніх доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати й вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Відповідно до частин 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Основними ризикам, на які посилається сторона обвинувачення у даному клопотанні є:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи невідворотність покарання, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, як на території України так і за її межами;

- підозрюваний будучи на волі може впливати на потерпілого свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні (п.п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу та свідка, яка вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із потерпілою, свідком та схиляти їх змінити даних слідству показань під час їх подальшого допиту в суді. Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати ще на понятих, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій (огляду місця дорожньо-транспортної пригоди), а також негативно впливати на судових експертів, яким доручено виконували призначених у матеріалах кримінального провадження судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких, у разі виникнення необхідності допиту таких в суді.

Оцінивши вагомість наявних в органу досудового розслідування доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, у сукупності з тяжкістю покарання, що може бути призначене за такого роду правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину (ч.2 ст.286 КК України), зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (від 3 до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого), останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу та свідка, яка вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_5 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із потерпілою, свідком та схиляти їх змінити даних слідству показань під час їх подальшого допиту в суді.

Аналогічним чином ОСОБА_5 зможе впливати ще на понятих, які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій (огляду місця дорожньо-транспортної пригоди), а також негативно впливати на судових експертів, яким доручено виконували призначених у матеріалах кримінального провадження судових експертиз, що негативно вплине на хід досудового розслідування та/або до підбурювання дачі ними неправдивих показань, або відмови від надання таких, у разі виникнення необхідності допиту таких в суді.

Згідно з ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, закон покладає обов`язок доказування щодо наявності ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам на прокурора.

У судовому засіданні з розгляду даного клопотання стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31). У справі «Штегмюллер проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними, а в справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний кодекс України також покладає вказаний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд врахував наявність ризиків, передбачених пунктами ч.1 ст.177 КПК, а також тяжкість покарання кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 характеризуючі особу підозрюваного дані, а саме: наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, визнання вини, позицію потерпілої, а також відповдну процесуальну поведінку, яка полягає у сприянні досудовому розслідуванню.

Крім того, суд враховує той факт, що підозрюваний не офіційно працює, що надасть йому можливість відшкодувати шкоду потерпілим.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей та загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до переконання, що у клопотанні сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 слід відмовити.

Разом з тим, суд вбачає достатнім обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби та з одночасним покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

В задоволенні клопотання відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22.00 год. вечора до 06.00 год. ранку наступного дня в межах строку досудового розслідування до 17 липня 2024 року.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду у з 22.00 год. вечора до 06.00 год. ранку наступного дня ;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- утриматись від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі наявності.

Строк дії ухвали про перебування під домашнім арештом та строк дії обов`язків встановити до 17 липня 2024 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у вказаному кримінальному провадженні та процесуального прокурора.

Копію ухвали для виконанням передати до органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали було виготовлено та проголошено 23 травня 2024 року о 16 год. 40 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1