Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/4146/23
Провадження № 1-кп/935/134/24
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , законного представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 18.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується у ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України,

встановив:

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , яке обґрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 177 КПК України, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: ризик переховування останнього від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі, крім того існує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений особисто знайомим з потерпілою та свідками, а також існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, а тому зазначене свідчить про те, що наявність вказаних ризиків обумовлює необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До суду потерпіла ОСОБА_9 подала заяву про розгляд підготовчого судового засідання без її участі.

У судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, захисник вважає, що прокурором не надано доказів на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні, ОСОБА_10 має належну процесуальну поведінку, позитивну характеристику з місця проживання, не має мети переховуватись від суду, проживає з батьками та цивільною дружиною, які хворіють та потребують догляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 січня 2024 року ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 березня 2024 року включно.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, що, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, особу обвинуваченого.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Наявність ризику можливості переховування обвинуваченого від суду (продовження існування цього ризику) є цілком ймовірний з огляду на тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду.

Прокурор обґрунтовано посилається на існування ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки останні ще не надавали показання безпосередньо суду та проживають з обвинуваченим в одному будинку (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Окрім того, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України перебуває на стадії підготовчого судового засідання, судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні не проведено, потерпіла, свідки не надали свої показання.

Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів, без визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто по 03 травня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3