ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001668 від 07.06.2022 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці, мешканця м. Чернівці Чернівецької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , із середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні 1 малолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 До 28.06.2022 працював різноробочим в ОСББ «Коперника, 9А», раніше неодноразово судимий. Останній раз 22.04.2008 засуджений апеляційним судом Чернівецької області до 8 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 185 КК України, - покарання відбув;

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Ким подано апеляційну скаргу та зміст судового рішення суду першої інстанції.

ЄУНСС №725/3382/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9

Провадження №11-кп/822/200/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст. 263 КК України

Не погоджуючись з вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу.

Цим вироком, ОСОБА_6 - визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України і за його вчинення призначено покарання у вигляді 3 (три) роки 6 місяців позбавлення волі.

Обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою і строк відбування покарання за цим вироком відраховано з 10 години 30 хвилин 28 березня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 2574 грн. 30 коп..

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі не погоджується з вироком суду першої інстанції.

Вважає, що клопотання слідчого про проведення обшуку містило неправдиві відомості і слідство від самого початку ввело суд в оману, а тому обшук був незаконним.

Вказує, що по факту той пістолет знайшла його дружина та показала йому, а тому її слід викликати в суд для надання показів. З інтернету він дізнався, що цей пістолет не є вогнепальною зброєю, тому поліцію не викликав. Вони разом з дружиною вирішили з`ясувати, хто власник і повернути. Житло вони винаймали, то ж до них там було багато людей. Сталося це 17 квітня 2022 року, а 21 квітня 2022 року був проведений обшук. Стверджує, що він ніколи у своєму житті не хотів мати зброю, взагалі ніяку.

Звертає увагу суду на те, що підставами для обшуку спочатку було те, що його звинувачували у виготовленні наркотиків з трьома спільниками, але потім справа розчинилась.

Зазначає, що слідство від початку навіть не допускало версії, що у цієї зброї може бути власник, окрім нього, і так само суд.

Прокурор ОСОБА_10 , у своєму запереченні вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованою, безпідставною та задоволенню не підлягає.

Досліджені у суді докази зібрані в порядку встановленому КПК України та у своїй сукупності доводять, що вина ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України доведена поза розумним сумнівом.

Судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , відбувався з дотриманням вимог чинного законодавства, із дослідженням всіх доказів по кримінальному провадженні, а тому підстав для скасування вироку немає.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 , не маючи передбаченого законом дозволу, знаючи про заборону незаконного придбання та зберігання вогнепальної зброї, діючи умисно, в умовах воєнного стану, протиправно, за невстановлених обставин, у невстановлений час, але не пізніше 21.04.2022 придбав пістолет «Zoraki Mod. 914-S», який зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 .

21.04.2022 в період часу з 06 год. 46 хв. по 08 год. 44 хв. по місцю проживання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_4 було проведено обшук, в результаті якого в приміщенні спальної кімнати вказаного вище житла, на ліжку виявлено та вилучено пістолет «Zoraki Mod. 914-S», який відповідно до висновку експерта № СЕ19/126-22/2530-БЛ від 22.04.2022 є гладкоствольною вогнепальною зброєю-9 мм пістолетом турецького виробництва із заводським номером НОМЕР_1 , в конструкцію ствола якого внесені зміни (видалений захисний елемент «заглушка» ствола). Пістолет придатний для проведення пострілів 9 мм пістолетними шумовими патронами (9ммРА) та 6, 3 мм свінцевими снарядами методом роздільного заряджання (з використанням пістолетних шумових патронів 9мм РА).

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ст. 263 ч.1 КК України-незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 і в його інтересах адвокат ОСОБА_7 , повністю підтримали апеляційну скаргу. Просили вирок районного суду скасувати та виправдати ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України або направити матеріали справи на дослідування.

Прокурор ОСОБА_5 просила вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_7 без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду в доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Вважає, що необхідно критично ставитись до певних показань обвинуваченого та доводів захисту, так як усе зазначене вказує на намагання ОСОБА_6 ухилитись від кримінальної відповідальності та уникнути покарання за вчинене.

Мотиви апеляційного суду при постановленні ухвали і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, заслухавши доводи апелянтів та заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Ретельно перевіривши апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як убачається з вироку суду першої інстанції та матеріалів кримінального провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення в даній справі, тому твердження апелянта в апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційної інстанції, що районний суд неповно оцінив наявні у справі докази, а також дійшов до невірних і суперечливих висновків щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненому діянні, не заслуговують на увагу і колегія суддів погодитись з ними не може та вважає їх необґрунтованими.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, полягає у носінні, зберіганні, придбанні, виготовленні, ремонті, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, є вогнепальна зброя (крім гладкоствольної мисливської), бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої.

При перевірці вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, районний суд обґрунтував безпосередньо дослідженими доказами в судовому засіданні, які перевірені апеляційною інстанцією, та яким надана належна юридична оцінка, зокрема:

- протоколом обшуку від 21.04.2022, на якому зафіксовано виявлення та вилучення по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_6 пістолета «ZorakiMod. 914-S» (т.1 а.п.23-31);

- відеозаписом обшуку, на якому відображено факт виявлення 21.04.2022 вогнепальної зброї на ліжку в квартирі по місцю проживання ОСОБА_6 , який не заперечує приналежності цієї зброї (т.1 а.п.23-32);

- висновком експерта №СЕ19/126-22/2530-БЛ від 22.04.2022, згідно якого пістолет «ZorakiMod. 914-S» є гладкоствольною вогнепальною зброєю - 9 мм пістолетом турецького виробництва із заводським номером НОМЕР_1 , в конструкцію ствола якого внесені зміни (видалений захисний елемент «заглушка» ствола). Пістолет придатний для проведення пострілів 9 мм пістолетними шумовими патронами (9ммРА) та 6, 3 мм свинцевими снарядами методом роздільного заряджання (з використанням пістолетних шумових патронів 9мм РА) (т.1 а.п.57-62);

- постановою про визнання та прилучення до матеріалів досудового розслідування речових доказів: двох пістолетів, фрагментів пігулок «Subutex», 7 патронів, шести мобільних телефонів, предмету, схожого на димову шашку (т.1 а.п.37).

Зазначені вище письмові докази є узгодженими між собою та показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 наданими в суді першої інстанції, які не викликають сумніву у своїй належності та допустимості, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у інкримінованому йому діянні.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

На переконання колегії суддів, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що обшук проведено незаконно, а пістолет наче знайшла його дружина і у цієї зброї може бути власник, окрім нього, свого підтвердження не знайшли.

Так як, дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 отримано на підставі клопотання слідчого, яке погодженого прокурором, та в якому було обґрунтовано можливість фіксації відомостей про виготовлення та зберігання ОСОБА_6 наркотичних засобів та психотропних речовин, що фактично й підтверджено (т.1 а.п.20-22). Оскільки під час проведення обшуку, попри виявлену вогнепальну зброю, також виявлено та вилучено таблетки « ОСОБА_13 », які містять в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін (згідно висновку експерта №СЕ-19/126-22/2554-НЗПРАП від 16.05.2022).

Більше того, під час проведення обшуку ОСОБА_6 особисто вказав, що має заборонений пістолет та показав, де він у ході обшуку. Будь-яких зауважень від ОСОБА_6 та інших учасників обшуку не надійшло (т.1 а.п.23-31).

Отже, при перевірці матеріалів кримінального провадження, апеляційною інстанцією не встановлено, щоб обвинувачений ОСОБА_6 вказував про те, що в ході досудового розслідування та виявленого в нього пістолета може бути інший власник, окрім нього, тобто таку позицію яку останній озвучив у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, однак колегія суддів вважає такі твердження обвинуваченого способом захисту останнього від обвинувачення, який жодним чином не підтверджений.

Що стосується доводів ОСОБА_6 , що органом досудового розслідування було порушено його право на захист, то вони також не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Адже, слідчим не було обмежено право ОСОБА_6 користуватися правовою допомогою адвоката під час проведення обшуку, після чого під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України було повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги та забезпечено присутність захисника ОСОБА_14 під час затримання обвинуваченого, так і під час першого допиту. Однак, навіть будучи вже забезпеченим захисником ОСОБА_7 на підставі договору, обвинувачений ОСОБА_6 все одно відмовлявся від надання показань під час досудового розслідування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 у цілому, колегія суддів зазначає, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення надано вичерпні доводи та докази щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Натомість, стороною захисту та самим обвинуваченим ОСОБА_6 , жодним чином не спростовано доказів прокурора в протилежному, тобто у відсутності в діях ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, які можуть бути підставою для розумного сумніву в доведеності його вини.

Доказування тих чи інших обставин злочину часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Проаналізувавши наведені докази в цілому і давши їм оцінку, колегія суддів не може погодитись з поданою апеляційною скаргою, в частині відсутності складу злочину, оскільки усі вищевикладені доводи співвідносяться між собою, не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, та вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав допустимими за фактичними обставинами, встановленими судом, які свідчать про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненому. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України є вірною та доведеною.

Судова практика ЄСПЛ визначає, що «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Отже, незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини та невизнання винності, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, які колегією суддів перевірено, та є такими, що не викликають сумнівів у свої належності й допустимості.

Так, колегія суддів погоджується із призначеним ОСОБА_6 покаранням за ч.1 ст. 263 КК України, оскільки воно відповідає тяжкості скоєного злочину, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і призначена в мінімальних розмірах передбачених санкцією статті.

Обставин, які пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Оскільки ОСОБА_6 не визнав своєї провини у вчиненому, а також відсутність інших обставин, які пом`якшують покарання чи істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому взявши до уваги ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, що перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував при призначенні покарання вимог ст. 69 та ст. 75 КК України.

З огляду на викладене, всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовуються правильними висновками суду першої інстанції.

За таких обставин, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 є належно мотивованим, обґрунтованим та законним, а тому відсутні правові підстави для його скасування та виправдування обвинуваченого чи направлення матеріалів кримінального провадження на дослідування, як про те апелює останній.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст. 263 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

удді: ОСОБА_2

ОСОБА_3