Номер провадження: 11-сс/813/483/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 29.02.2024, якою в межах к/п №0000707 від 24.10.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тбілісі респ. Грузія, громадянина респ. Грузія, із середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000707 від 24.10.2023 частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 36 днів, тобто до 05.04.2024, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 059 800 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком на 2 місяці певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконного впливу на свідків в даному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Водночас, врахувавши положення ч. 5 ст. 182 КПК України, зважаючи на те, що протиправна діяльність підозрюваного носить системний характер та може вплинути на добросовісність виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, слідчий суддя дійшов висновку про те, що застава саме у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна буде гарантувати виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею було визначено в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 непомірний та необґрунтований розмір застави, який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності, без належного мотивування виключності випадку, який дозволяв би вийти за межі передбаченого законом розміру застави для особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, натомість, її підзахисному інкримінується скоєння не корупційного, а звичайного злочину, підозрюваний не є депутатом або посадовою особою, доказів наявності у ОСОБА_8 та його родини майнового стану, який би дозволяв мати мільйони гривень на рахунках органом досудового розслідування суду не надано;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_8 одружений та має дитину, має місце постійного проживання в м. Одесі, має посвідку на постійне проживання в Україні, здав свій паспорт для виїзду за кордон, станом на сьогоднішній день підозрюваний має низку тяжких хронічних захворювань, йому проведено складну операцію із встановлення титанових пластин, він пересувається за допомогою тростини, потребує постійної терапії та повторного оперативного втручання, внаслідок чого встановлення слідчим суддею такого значного розміру застави носить каральний характер для підозрюваного та фактично унеможливлює існування «альтернативи», яка закладена в правовому інституті застави.

Посилаючись на викладені обставини, захисника ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині визначення застави в розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, натомість подала заяву, в якій просила апеляційний розгляд її скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 здійснювати без її участі у зв`язку із процесуальною зайнятістю, а також просила апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Зважаючи на неявку захисника в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступні обставини.

Статтею 199 КПК України передбачено що, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі не порушується питання щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованою та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, не зменшились.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що в зазначеному провадженні не зменшились ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконного впливу на свідків в даному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 7-ми років; є громадянином іншої держави та безперешкодно може покинути території України в будь-який час; офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів до існування; останньому відоме місцезнаходження бойових припасів та вогнепальної зброї, які виступають предметом злочину в даному кримінальному провадженні; в силу свого процесуального статусу підозрюваної особи має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із анкетними даними свідків у провадженні, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті; на теперішній час ОСОБА_8 перебуває у міжнародному розшуку, стосовно нього вирішується питання щодо примусової видачі (екстрадиції), підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період перебування під домашнім арештом в іншому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 186 КК України, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду в суді 1-ої інстанції.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд вважає, що у клопотанні та доданих матеріалах слідчий та прокурор навели обґрунтовані обставини, на підставі яких завершити досудове розслідування до закінчення дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 неможливо, зокрема, у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих дій, а саме: розсекречення та долучення до матеріалів кримінального провадження всіх матеріалів, отриманих в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій; здійснення ряду тимчасових доступів до речей та документів, зокрема, до інформації, яка міститься у операторів мобільного зв`язку; вирішення питання стосовно остаточної правової кваліфікації кримінального правопорушення; встановлення інших осіб, причетних до скоєння даного злочину; виконання вимог ст.ст. 283, 290 КПК України, зокрема, відкриття матеріалів досудового розслідування, складення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, тощо.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 та передбачений ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України прямо посягає на порядок придбання, зберігання, обліку та використання вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв, створює загрозу для суспільства з огляду на факт перебування таких зброї та боєприпасів у вільному обігу, без надання відповідних передбачених законом дозволів на її зберігання та використання, злочин має системний характер, ймовірно вчинений у складі організованої групи, яка має стійкий характер, високий ступінь організованості, характеризується розподілом ролей та функцій між її учасниками.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає виправданим продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Надаючи оцінку твердженням захисника стосовно непомірного розміру застави, колегія суддів зауважує на тому, що зазначене питання вже було предметом апеляційного розгляду, зокрема, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 18.01.2024 за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 06.01.2024, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів погодилась із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду, є справедливим та не є непомірним для підозрюваного (справа №521/24579/23, провадження №11-сс/813/216/24).

В контексті надання оцінки посиланням захисника на відсутність в оскаржуваній ухвалі слідчого судді належного мотивування виключності випадку, який дозволяв би вийти за межі передбаченого законом розміру застави для особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, колегія суддів вважає такі доводи помилковими та зауважує на наступному.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 зазначеної ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, з огляду на обставини вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 злочину, зокрема, його вчинення під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, з урахуванням того, що протиправна діяльність останнього носить системний характер, злочин ймовірно вчинено у складі стійкої організованої групи, в якій ОСОБА_8 виконував роль організатора кримінального правопорушення, підозрюваний перебуває у міжнародному розшуку, стосовно нього вирішується питання щодо примусової видачі (екстрадиції), а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про виключність даного випадку та необхідності визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Водночас, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи захисника з приводу того, що ОСОБА_8 одружений та має дитину, місце постійного проживання в м. Одесі, має посвідку на постійне проживання в Україні, проте зазначені обставини не виступають переконливими підставами для зменшення розміру застави, визначеної оскаржуваною ухвалою слідчого судді, з огляду на обставини вчинення злочину, у якому останній обґрунтовано підозрюється, характеристику його особи та наявності у кримінальному провадженні ризиків, наведених апеляційним судом вище.

Що стосується тверджень сторони захисту стосовно наявності у підозрюваного ОСОБА_8 низки хронічних захворювань, потреби в постійній медичній терапії та повторному оперативному втручанні, колегія суддів зауважує на тому, що в умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Зокрема, положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_8 в умовах перебування під вартою в слідчому ізоляторі не позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, зазначена захисником обставина стосовно потреби підозрюваного в медичній терапії та оперативному втручанні не може слугувати достатньою підставою для зменшення розміру застави, визначеного ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини провадження, дані щодо характеристики особи підозрюваного ОСОБА_8 та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження останньому строку тримання під вартою із визначенням застави у розмірі, який перевищує розмір, встановлений для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжкого злочину, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 29.02.2024, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.04.2024, із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 1 059 800 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4