Номер провадження: 11-кп/813/281/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2022 у кримінальному провадженні №0000499, внесеному до ЄРДР 25.06.2021 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне, Тарутинського району Одеської області, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 30.11.2020 вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_8 покарання, частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 та остаточно, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

До вступу вироку в закону силу обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 30.06.2021.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів, цивільних позовів та процесуальних витрат.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у томі, що він 25.06.2021 близько 10 години, перебуваючи на вул. Чернишевського Малиновського району м. Одеси, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом нападу та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , дочекався поки потерпіла буде проходити за вказаною адресою, а саме по АДРЕСА_3 .

В подальшому, близько 10:50 години, 25.06.2021, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку №64 по вулиці Чернишевського у м. Одесі, побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка проходила повз вказаний будинок, де діючи із корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного умислу, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, спрямував до шиї ОСОБА_9 невстановлений під час досудового слідства предмет, схожий на ніж, з метою подолання опору з боку ОСОБА_9 та почав погрожувати потерпілій застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, намагаючись у такий спосіб подолати опір ОСОБА_9 , яка сприйняла дії ОСОБА_8 як реальну загрозу власному життю та здоров`ю, а ОСОБА_8 , в свою чергу зірвав з шиї потерпілої ланцюжок виконаний із золота 585 проби, вагою 3 грами, плетіння якірне, вартістю 2700 гривень, ланцюжок виконаний із золота 585 проби, вагою 5 грам, вартістю 5900 гривень на якій знаходився хрестик виконаний із золота, 585 проби, вагою 5 грам, вартістю 5434 гривни та з рук потерпілої вирвав мобільний телефон «Самсунг А-72», в корпусі синього кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 11999 гривень, який знаходився у фіолетового кольору чохлі, вартістю 300 гривень, в якому знаходилася картка оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було та картка мобільного оператора «Лайф», вартістю 25 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, тим самим заволодів вищевказаним майном та з місця злочину втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 26383 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Доводи обґрунтовує тим, що у суді першої інстанції не повністю дослідженні докази вини ОСОБА_8 . Зазначає, що дійсно викрав ланцюжок потерпілої, однак мобільний телефон не брав. Вказує, що не мав колоті ріжучі предмети під час крадіжки ланцюжка у потерпілої.

Просить вирок суду скасувати та призначити покарання із застосування положень ст. 75 КК України.

Погоджуючись із вироком суду першої інстанції прокурор ОСОБА_11 подала заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, оскільки вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Окрім того, погоджуючись із вироком суду першої інстанції представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, оскільки вважає рішення суду законним, справедливим, достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, потерпілу та представника потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями викладених Пленумом Верховного Суду України у п. 3 постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та заперечував проти скоєння крадіжки мобільного телефону та застосування насильства до потерпілої, надавши відповідну правову оцінку заявленим в апеляційній скарзі доводам і наявним в матеріалах провадження доказам, апеляційний суд доходить наступних висновків.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитано потерпілу ОСОБА_9 , яка надала пояснення про те, що кожну п`ятницю по роботі ходила до адміністративної будівлі розташованої на вул. Косовській через вулицю Чернишевського у м. Одесі. 25.06.2021, близько 10.40 10-45 години, вона, рухаючись по вул. Чернишевського, побачила 3-ох осіб, потім один них, як їй в подальшому стало відомо ОСОБА_8 , вибіг з кущів, в правій руці тримав ніж та сказав: «вб`ю», після чого прижав її до воріт приватного будинку та зірвав рукою, в якій був ніж золоті прикраси з шиї, а саме два ланцюжка та хрестик. Іншою рукою він вихопив у неї телефон, по якому за мить до цього вона розмовляла зі своєю матір`ю. Також, на питання учасників потерпіла повідомила, що ніж був металевий, на дотик холодний, виглядав як заточка. Погрози обвинуваченого вона сприйняла як реальні, дуже сильно злякалася та переживала за своє життя та здоров`я.

Допитана в ході судового засідання свідок ОСОБА_12 , яка є мамою потерпілої, повідомила, що 25.06.2021 вона розмовляла по мобільному телефону зі своєю донькою ОСОБА_9 та близько 11 години почула в слухавку голос чоловіка, який сказав: «Молчи, ато убью», після чого зв`язок обірвався. При цьому свідок пояснила, що з дочкою часто та подовгу спілкується по телефону. Інших суттєвих даних щодо предмету доказування у даному кримінальному провадженні, свідок не надала.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що ОСОБА_8 є її хлопцем з яким у них близькі стосунки. 25.06.2021 року, зранку, вона з ОСОБА_8 та ще з однією особою на ім`я ОСОБА_14 , інших анкетних даних якого вона не знає, перебували в районі Горбатого мосту, а саме на залізничних коліях, де шукали закладки з наркотичними засобами. В процесі зазначеної діяльності ОСОБА_8 знайшов якусь палку у виді рейки, можливо дерев`яну, якою здійснював пошук, далі вони з ним посварилися і вона пішла. Через деякий час вони знову зустрілися, і ОСОБА_8 показав їй золоті прикраси. Потім вони вирішили здати зазначені золоті прикраси до ломбарду для чого взяли її паспорт, оскільки у ОСОБА_8 документів не було. Далі у ломбарді вони отримали гроші і вирушили у своїх справах. Про те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, і що зазначеними золотими прикрасами він заволодів у незаконний спосіб, їй нічого відомо не було, а він про це їй не говорив. Їй не відомо, чи мав при собі чи у рюкзаку ОСОБА_8 якісь ножі, вона ножа при ньому у той день не бачила. Їй відомо, що у зазначений день, до моменту того, як вона пішла, ОСОБА_8 алкогольні напої чи наркотичні засоби не вживав. Закладку в той день вони не знайшли.

Таким чином зазначені особи підтвердили факт здійснення погроз спричинення ОСОБА_8 фізичного насильства та заволодіння мобільного телефону, по якому розмовляла потерпіла під час вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.06.2021, за змістом якої ОСОБА_9 повідомила, що 25.06.2021 року, по вул. Чернишевського, 58 в м. Одесі, невідома особа з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, яке виразилося в погрозі застосування предмета схожого на ніж, відкрито заволоділа двома золотими ланцюжками з золотим хрестиком та мобільним телефоном;

- витягом з ЄРДР від 25.06.2021 року, згідно якого були зареєстровані відомості про кримінальне правопорушення за № 0000499, попередня кваліфікація ч. 1 ст. 187 КК України;

- рапортом від 25.06.2021, яким старший черговий інспектор-черговий ЧЧ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області доповів про надходження від потерпілої ОСОБА_9 повідомлення про заволодіння невідомою особою із застосуванням погрози застосування ножа належним їй майном;

- протоколом огляду місця події від 25.06.2021, який проведено за участю понятих та потерпілої з 12 год 40 хв по 13 год 32 хв. Згідно якого було оглянуто ділянку місцевості за адресою: м. Одеса, біля буд №58 по вул. Чернишевського, під час зазначеної ділянки місця вчинення кримінального правопорушення, нічого виявлено та вилучено не було;

- витягом з АРМОР №73929348, 26.06.2021, згідно з яким вбачається, що о 10:58 надійшло повідомлення про те, чоловік, пригрозивши ножем, вирвав два тоненьких золотих ланцюжка з хрестиком та мобільний телефон Самсунг.

- протоколом огляду предмету від 25.06.2021 року, а саме відеозапису, відповідно до якого, безпосередньо перед вчиненим злочином, за автомобілем, перебували три особи, після чого чоловік, одягнений в темний одяг з рюкзаком на спині чоловік, зовні схожий на обвинуваченого, тікає з місця події.

- протоколом огляду предмету від 27.07.2021, відповідно до якого предметом огляду біла майка, в якій потерпіла була одягнена в момент вчинення злочину та на якій на правій бретелі наявні два ушкодження тканини;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2021, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка вчинила щодо неї злочин;

- протоколу огляду предмету від 02.07.2021, предметом огляду якого є диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з ломбарду «Капітал» по вул. Торгова, 37 на якому відображено як ОСОБА_8 з особою жіночої статі здають в ломбард прикраси, а саме ОСОБА_8 кладе їх до касира, а особа, жіночої статі підписує документи та забирає гроші, частину грошей віддає ОСОБА_8 ;

- відповіддю з ПТ «Ломбард Капітал», згідно якої предметом застави були два ланцюги та підвіс загальною вагою 6.64 г та застоводавцем була свідок ОСОБА_13 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відео-звукозапису, який проведено 26.07.2021 за участю підозрюваного ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_15 та в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .. Згідно якого, ОСОБА_8 показав, що він чекав за каменем, побачив дівчину, побачив, що на шиї в неї було золото, зірвав і побіг, та вибачився перед нею. В руках у нього була ложка. Також, під час проведеного слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_9 відтворила обстановку вчиненого на неї нападу, зокрема показала розташування її та обвинуваченого перед самим нападом, та вказала як саме обвинувачений заволодів її майном, як погрожував їй ножем, з прив`язкою до місцевості та паркану приватного будинку, розташованого на місці вчинення злочину.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що районний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений не погрожував здійснити фізичне насилля до потерпілої та не викрадав мобільний телефон є безпідставними, а дії обвинуваченого містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

При цьому апеляційний суд вважає, що позицію обвинуваченого ОСОБА_8 про часткове визнання вини, є лише способом захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину, оскільки його доводи повністю спростовуються отриманими в ході апеляційного та судового розгляду показами потерпілої, показами свідків, а також іншими дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Натомість даючи оцінку показам потерпілої судом встановлено, що вказані покази є достатньо ґрунтовними, послідовними, та такими, які не тільки підтверджуються обставинами встановленими під час судового розгляду, однак і повністю співвідносяться між собою. Хоча, обставини події мали місце більше року тому назад, потерпіла досить докладно передала зовнішню обстановку подій які з нею відбулись, з уточненням деталей і даних, які могли бути відомі тільки учаснику події, та чітко і детально описала протиправні дії обвинуваченого при вчиненні злочину.

Зазначені покази потерпілої які отримані в ході судового засідання, повністю відповідають даним, отриманим в ході проведення слідчого експерименту, який проводився в ході досудового слідства та не мають у собі жодних протиріч чи суттєвих розбіжностей. Вказані покази є об`єктивними доказами у даному провадженні. Довільність показів та їх послідовність при викладені фактів, а також спокійна поведінка потерпілої, яка виразилася в детальному викладі подій учасником яких вона була, на думку суду свідчать про їх правдивість.

Апеляційний суд також оцінює покази потерпілої за своїм внутрішнім переконанням, та оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені потерпілою зі своїми особливостями та повністю співвідноситься з обставинами провадження, а тому вважає їх достовірними.

Також на користь версії потерпілої свідчать дані, отримані в ході допиту свідка ОСОБА_12 та дані, які знаходяться в протоколу огляду 25.06.2021, а саме свідком ОСОБА_12 підтверджено факт наявності у потерпілої при вчиненні злочину мобільного телефону, а також факт погроз обвинуваченим на адресу потерпілої. Згідно зазначеного протоколу, при огляді місця події телефон вилучений не був. Крім того суд враховує, що потерпілою повідомлено про вчинення злочину у відношенні неї з іншого мобільного телефону, який у неї був при собі в кишені. Тобто зазначені вище обставини у своїй сукупності підтверджують версію потерпілої про наявність у неї мобільного телефону, яким в ході нападу заволодів обвинувачений.

Аналізуючи позицію обвинуваченого та його захисту, про те що обвинувачений жодним чином не погрожував застосуванням до потерпілої небезпечного для життя насильства, у тому числі із застосуванням ножа, а отже фактично оспорюючи кваліфікацію злочину, апеляційний суд виходить з наступного.

Розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за ст. 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я (пункти 6 і 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику в справах про злочини проти власності»).

Погроза застосування насильства має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає щоб у потерпілого склалось враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

При цьому для кваліфікації діяння за ст. 187 КК не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання. Тобто головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Аналізуючи суб`єктивне сприйняття потерпілою події злочину, суд приходить до висновку що дії ОСОБА_18 в момент вчинення злочину були безпосередньо спрямовані на вчинення розбою і сприймалися потерпілою як розбій. Про вказане свідчить зокрема пояснення самої потерпілої про те, що погрози та дії обвинуваченого вона сприймала як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. При кваліфікації дій обвинуваченого суд також враховує: раптовість нападу, обмеження потерпілої у можливості отримати допомогу, безлюдне місце при нападу, різниця в статі, значна різниця в зрості та фізичній силі, застосування фізичної сили, погроза позбавлення потерпілої життя з приставлянням ножа до шиї.

При вказаних обставинах, потерпіла не здатна була чинити опір нападнику і протистояти насильству, а висловлені погрози при вказаних вище обставинах сприймала як реальну загрозу своєму життю і здоров`ю.

Також при аналізі наданих стороною обвинувачення письмових доказів, суттєвих порушень при збиранні, фіксації та залученні доказів в ході досудового слідства у даному кримінальному провадженні, судом не встановлено, як і не встановлено при дослідженні наведених у вироку письмових доказів, порушень вимог ст.ст. 104, 223, 237-240 КПК України.

Отже, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування у повному обсязі проведено досудове слідство, внаслідок якого, зібрані усі докази які викривають обвинуваченого у вчинені злочину.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції враховував характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, спосіб вчинення, наслідки, позицію потерпілої, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується опосередковано, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий умисний злочин із застосуванням насилля під час відбування покарання за попереднім вироком, офіційно не працевлаштований, офіційно не одружений, має малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, його вік, а також обставини, що впливають на його покарання.

Обставин справи, що у відповідності до положень ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 районним судом не встановлено.

До обставин, що у відповідності до положень ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 районним судом віднесено рецидив злочинів.

Таким чином, з урахування зазначених обставин, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України у виді шести років позбавлення волі, оскільки таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи сторони обвинувачення щодо можливості призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки інкримінований ОСОБА_8 злочин вчинений в період іспитового строку.

Таким чином колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2022 у кримінальному провадженні №0000499, внесеному до ЄРДР 25.06.2021 відносно ОСОБА_8 засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4