УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року

м. Київ

справа № 629/2794/23

провадження № 51 - 1473 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь

у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 липня

2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Лозівського району Харківської області та жителя

АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 1 квітня 2023 року близько 01:30 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 ,

у стані алкогольного сп`яніння та достовірно знаючи, що згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан на всій території України, який продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, діючи повторно, витягнув із сумки потерпілої ОСОБА_6 гаманець

із грошима та будучи поміченим неповнолітньою ОСОБА_7 , незважаючи на її зауваження відкрито, шляхом ривку, заволодів грошима на суму 4 500 гривень, після чого з викраденим з місця втік.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 13 грудня 2023 року вказаний вирок залишив без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою тяжкість вчиненого злочину, обставин його вчинення та дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів. Вказує, що до ОСОБА_5 судом раніше вже застосовувались приписи ст. 69 КК при призначенні покарання, що свідчить про неефективність застосування до нього цієї норми. Звертає увагу на формальний характер визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину. Стверджує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення формально поставився до її доводів і не вмотивувавши належним чином свого рішення необґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про призначення засудженому покарання з застосуванням ст. 69 КК, що, як вважає прокурор, потягло невиправдану м`якість заходу примусу, а відтак оспорювана ухвала не відповідає вимогам статей 370,

419 КПК.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 186 КК прокурором у касаційній скарзі

не оспорюються.

Що стосується тверджень прокурора про наявність підстав, передбачених ч. 1

ст. 438 КПК, для скасування ухвали апеляційного суду, то їх не можна визнати прийнятними.

Частинами 1, 2 ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння) передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону, зокрема врахував: наявність обставин, що пом`якшують покарання засудженого, а саме: щире каяття, яке полягало у визнанні у суді обставин та висловлення ним жалю

з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, при цьому зі змісту касаційної скарги прокурора не зрозуміло, яким чином знайомство із потерпілою, яка одразу вказала на засудженого, як на особу, яка вчинила злочин, свідчить про формальний характер такої обставини; добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій та відсутність у останньої претензій матеріального та морального характеру.

Також суд зважив на тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого, який не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується формально, перебуває на обліку у лікаря нарколога у зв`язку з вживанням алкоголю зі шкідливими наслідками, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, раніше судимий.

Не залишились поза увагою суду під час призначення покарання і наявність обставин, що його обтяжують: рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши наявність 3 обставин, що пом`якшують покарання, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, яка залишила питання про міру покарання на розсуд суду, що у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинено злочину, місцевий суд із посиланням на відповідні норми матеріального права та позиції, викладені у рішення Європейського суду з прав людини, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заявив вимогу про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Харківський апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав, що призначене засудженому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.

Аргументуючи рішення у цій частині, суд апеляційної інстанції зауважив, що під час призначення покарання засудженому суд першої інстанції, встановивши декілька обставин, що пом`якшують покарання, які чітко, логічно та мотивовано викладені у мотивувальній частині вироку, з урахуванням, у тому числі ставлення засудженого до вчиненого та обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до нього положень ст.69 КК.

Наведені в ухвалі апеляційного суду висновки про правильність застосування районним судом положень ст. 69 КК є належним чином умотивованими і не суперечать законодавчим приписам та нормам кримінального закону щодо мети покарання.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.

Зазначені обставини переконливо свідчать про те, що під час перевірки вироку суд апеляційної інстанції, усупереч доводам прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про правильність призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Безпідставними є твердження прокурора у касаційній скарзі про те, що судами раніше вже застосовувались до ОСОБА_5 приписи ст. 69 КК, що свідчить про її неефективність при призначенні останньому покарання, оскільки положення вказаної статті застосовуються у кожному конкретному випадку за наявності відповідних на те обставин.

Наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, та не містять у собі вагомих аргументів, які би свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону чи невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а відтак не ставлять під сумнів законність рішення апеляційного суду.

З огляду на викладене касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали

не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3