Дата документу 22.05.2024 Справа № 336/1577/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/1577/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/324/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Бородіно Бородинського району Одеської області, яка має середню освіту, вдова, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимої,

обвинуваченої за ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 червня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч.4 ст. 358 КК України у виді арешту строком один місяць;

- за ч.3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.4 ст.74, ст.49 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, з випробуванням строком на два роки, з покладенням на неї, передбачених ч.1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 443 682,03 грн (чотириста сорок три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 03 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у сумі 6538 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано задоволено позов потерпілого ОСОБА_8 , з таких підстав.

В мотивувальній частині вироку, суд не навів достатніх та належних мотивів задоволення позовних вимог ОСОБА_8 .

На думку захисника, у суду були достатні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , або для залишення цього позову без розгляду.

По-перше, ОСОБА_6 безпосередньо не заволоділа грошовими коштами, отриманими від продажу квартири.

По-друге, до вказаного злочину прямо причетні інші особи, відносно яких матеріали виділені в окремо провадження, та за аналогічним фактом здійснюється досудове розслідування. Вказані особи несуть солідарну відповідальність за можливу наявну шкоду, задану потерпілому.

По-третє, наявність завдання фактичної шкоди потерпілому на сьогоднішній день не вбачається. Потерпілий не позбавлений права власності або володіння вищевказаною квартирою, договір купівлі-продажу квартири не розірваний у будь-який спосіб, а тому вимоги потерпілого про відшкодування завданих йому збитків, пред`явлені до ОСОБА_6 , наразі є передчасними.

Таким чином, висновки суду про заподіяння потерпілому ОСОБА_8 як матеріальної, так і моральної шкоди, є необґрунтованими.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що в цьому випадку на сьогоднішній день договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 30 травня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , в установленому законом порядку не розірваний. ОСОБА_8 є єдиним власником та користувачем вказаного нерухомого майна. Наявність завдання фактичної шкоди ОСОБА_8 на сьогоднішній день не убачається. Потерпілий не позбавлений права власності або володіння вищевказаною квартирою, договір купівлі-продажу квартири не розірваний у будь-який спосіб, а тому вимоги потерпілого про відшкодування завданих йому збитків, пред`явлені до ОСОБА_6 , наразі є необґрунтованими та передчасними.

Набрання законної сили вищевказаного вироку суду і буде підставою для ОСОБА_8 для звернення до суду з вимогами про розірвання договору купівлі-продажу вказаної квартири та стягнення відповідних збитків.

Тому, з цієї правової підстави, ОСОБА_8 , на теперішній час позбавлений можливості стягнення збитків з ОСОБА_6 .

Частиною першою статті 661 ЦК України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

В даному випадку, ні фактичного, ні юридичного вилучення майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 не відбулось, а може і не відбутись у подальшому через відсутність осіб, які б могли ініціювати таке питання.

Жодного судового рішення, або ініційованого будь-ким судового процесу щодо витребування у ОСОБА_8 вищевказаної квартири не існує.

Тому, з цієї правової підстави, ОСОБА_8 на теперішній час позбавлений можливості стягнення збитків з ОСОБА_6 .

Інших правових підстав для стягнення збитків з ОСОБА_6 , пов`язаних із договором купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного 30 травня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - не існує.

Таким чином, наявність фактичної шкоди, можливо заданої ОСОБА_8 , у його позовній заяві та доданих до неї матеріалів - не доведена.

З цих же підстав відсутні докази понесених ним моральних збитків.

При цьому, у разі розірвання договору-купівлі продажу вищевказаної квартири, або її витребування третіми особами в судому порядку, у ОСОБА_8 виникнуть підстави для звернення з позовом про відшкодування завданих збитків до ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, який вона придбала при невстановлених слідству обставинах, а саме свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, що видане 03 серпня 2000 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради, згідно з яким ОСОБА_6 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 , та перебуваючи y приміщенні приватної нотаріальної контори Запорізького міського нотаріального округу, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення, використала завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , та уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної житлової квартири з ОСОБА_8 за грошові кошти у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, тобто використала підроблений документ, на підставі якого приватним нотаріусом ОСОБА_11 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_8 за реєстровим № 382 та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, з метою отримання грошових коштів шляхом обману та доведення до кінця свого злочинного умислу, ОСОБА_6 діючи умисно, шахрайським шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 30 травня 2018 року ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні приватної нотаріальної контори Запорізького міського нотаріального округу, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , використала завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , та уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної житлової квартири з ОСОБА_12 за грошові кошти у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 382, після чого внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас ОСОБА_6 достеменно усвідомлювала, що квартира АДРЕСА_3 , відсутня, так як в будинку АДРЕСА_5 за зазначеною адресою розташований багатоквартирний житловий будинок, нумерація квартир в якому починається з квартири АДРЕСА_6 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальний збиток у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у великих розмірах.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи винної. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій відповідно до положень ст. 66 КК України, суд визнав часткове визнання вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_10 щодо вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов, згідно з яким останній просив стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 443 700 грн та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Як було встановлено судом, з метою отримання грошових коштів шляхом обману та доведення до кінця свого злочинного умислу, ОСОБА_6 діючи умисно, шахрайським шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 30 травня 2018 року, знаходячись у приміщенні приватної нотаріальної контори Запорізького міського нотаріального округу, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , використала завідомо підроблене свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , та уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної житлової квартири з ОСОБА_12 за грошові кошти у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №382, після чого внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас ОСОБА_6 достеменно усвідомлювала, що квартира АДРЕСА_3 , відсутня, так як в будинку АДРЕСА_5 за зазначеною адресою розташований багатоквартирний житловий будинок, нумерація квартир в якому починається з квартири АДРЕСА_6 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальний збиток у розмірі 443 682 гривні 03 копійки, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у великих розмірах.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченої, у межах заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 443 682,03 грн.

В той же час, суд вважав, що перенесення душевних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченої, перенесення стресу та емоційного хвилювання через необхідність спілкування з правоохоронними органами потерпілим, з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме в розмірі 100 000 гривень.

При цьому, суд виходив з положень статті 23 ЦК України, якою визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому, суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у пункті 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови вказано про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Доводи захисника про необґрунтованість та передчасність вимог потерпілого про відшкодування завданих йому збитків, оскільки потерпілий на сьогоднішній день не позбавлений права власності на цю квартиру або права володіння нею, не є слушними, оскільки, як було зазначено вище, є доведеним, що обвинувачена заволоділа шляхом обману грошовими коштами потерпілого у розмірі 443 682,03 грн та тим самим, спричинила останньому матеріальні збитки на цю суму.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що квартири за адресою, вказаною в обвинувальному акті, яку за договором купівлі-продажу обвинувачена продала потерпілому з використанням підроблених документів, взагалі не існує, у зв`язку з чим ніяких дійсних прав на таку квартиру потерпілий мати не може з об`єктивних причин.

З урахуванням викладеного, сумнівів не виникає в тому, що діями обвинуваченої потерпілому завдано матеріальну шкоду в зазначеному вище розмірі.

Отже, цивільний позов потерпілого судом першої інстанції вирішений правильно, з дотриманням вимог закону. Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, на час апеляційного розгляду набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань»№ 3342-IX від 23 серпня 2023 року, яким було внесено зміни, окрім іншого, до абзацу другого частини четвертої статті 358 КК України, а саме викладено цю норму у такій редакції «карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк».

Отже, зазначеною статтею на цей час не передбачено такого покарання як арешт.

В свою чергу, згідно з вимогами ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.ст.407-409 КПК України, змінити призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 358 КК України та призначити останній покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3 ч.2 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від відбування покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкцією ч.4 ст.358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно з матеріалами провадження, кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 вчинено 30 травня 2018 року, тому на час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення минули строки давності, визначені п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Із заявою про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 до апеляційного суду не зверталася.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 не ухилялася від слідства та суду, а отже колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст.74 КК України та звільнити обвинувачену від вказаного призначеного покарання за ч.4 ст. 358 КК України з зазначених підстав.

Окрім того, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Санкція ч.3 ст.190 КК України передбачає покарання у видіштрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України, ОСОБА_6 вчинено 30 травня 2018 року, тому на час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення минули строки давності, визначені п.3 ч.1 ст. 49 КК України.

Як зазначено вище, із заявою про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.190 КК України обвинувачена ОСОБА_6 до апеляційного суду не зверталася.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст.74 КК України та звільнити обвинувачену від призначеного їй судом першої інстанції покарання за ч.3 ст.190 КК України з зазначених підстав.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись п.п.2,3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, ст.ст. 404-405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 з доповненнями задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 червня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України, змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3 ч.2 ст. 59-1 КК України, а саме:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі вимог ч.5 ст.74 КК України, п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

За ч.3 ст.190 КК України призначити ОСОБА_6 таке саме покарання, як призначив суд першої інстанції - у виді позбавлення волі на строк три роки, з випробуванням строком на два роки на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків , передбачених ст.76 КК України, вказаних в оскаржуваному вироку - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі положень ч.5 ст. 74 КК України, п.3 ч.1 ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_6 від вказаного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4