Справа №293/996/20
Провадження №1-кп/293/51/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 18.04.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта повна середня, не одруженого, дітей неповнолітніх на утримані не має, не працюючого, військовозобов"язаного, раніше судимого:

- останній раз вироком Черняхівського районного суду Житомирської області вд 26.08.2022 за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Городище Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою неповною освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, військовозобов"язаного , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

10.04.2020 близько 22:30 год., ОСОБА_4 перебував разом зі своїм братом ОСОБА_5 за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , в яких виник спільний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на спільне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 взявши за місцем свого проживання викрутку, домовився про вчинення крадіжки майна спільно зі своїм братом ОСОБА_4 з домоволодіння АДРЕСА_2 , при цьому будучи впевненими, що за вказаною адресою тривалий час ніхто не проживає.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спільне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 того ж дня, близько 23:55 год. прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_5 за допомогою викрутки викрутив з вхідних дверей веранди саморізи, якими вони кріпилися для того щоб їх неможливо було відкрити. Застосувавши фізичну силу та викрутку з метою проникнення віджав вхідні двері, з веранди у вітальню будинку, таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прониклив в середину будинку.

Виявивши в одній з кімнат будинку складний диван, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , винесли диван з будинку та віднесли його у будинок за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення до житла, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , чим спричинили останньому матеріальної шкоди на загальну суму 4348 гривень 50 копійок.

За вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

10.04.2020 близько 22:50 год., ОСОБА_5 перебував разом зі своїм братом ОСОБА_4 за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , в яких виник спільний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на спільне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 взявши за місцем свого проживання викрутку, домовився про вчинення крадіжки майна спільно зі своїм братом ОСОБА_4 з домоволодіння АДРЕСА_2 , при цьому будучи впевненими, що за вказаною адресою тривалий час ніхто не проживає.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спільне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 того ж дня, близько 23:55 год. прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_5 за допомогою викрутки викрутив з вхідних дверей веранди саморізи, якими вони кріпилися для того щоб їх неможливо було відкрити. Застосувавши фізичну силу та викрутку з метою проникнення віджав вхідні двері, з веранди у вітальню будинку, таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прониклив в середину будинку.

Виявивши в одній з кімнат будинку складний диван, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_4 , винесли диван з будинку та віднесли його у будинок за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення до житла, таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_6 , чим спричинили останньому матеріальної шкоди на загальну суму 4348 гривень 50 копійок.

За вказаних обставин ОСОБА_5 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Вказав, що вчиняв крадіжку разом із братом ОСОБА_7 з домоволодіння ОСОБА_8 , шляхом проникнення до житлового будинку, звідки викрали диван та віднесли до свого будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 . Просив суворо не карати. Щиро розкаявся у вчиненому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що він, разом з братом ОСОБА_4 вчинили крадіжку належного потерпілому ОСОБА_9 майна шляхом проникнення до його житлового будинку, звідки викрали диван та віднесли до свого дому, що за адресою: АДРЕСА_3 . Просив суворо не карати. Щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

У матеріалах справи має місце заява потерпілого, у якій просить справу розглядати без його участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду. Також зазначає, що претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачені не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинувачених, які визнали себе винними та добровільно повідомили суду обставини вчинення кримінальних правопорушень, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинувачених, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують обвинувачених належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені за попередньою змовою групою осіб, поєднані з проникненням у житло, що містить усі ознаки складу злочину, які суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України.

Також суд уважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені за попередньою змовою групою осіб, поєднані з проникненням у житло, що містить ознаки складу злочину, які суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченим покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд встановив, що останній раніше неодноразово судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, характеризується за місцем проживання посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 суд встановив, що останній раніше не судимий, не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є, офіційно не працевлаштований.

Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченим суд враховує, що згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проии власності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активнее сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активнее сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин проти власності, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, враховуючи особу обвинуваченого, уважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, оскільки саме така міра покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив з попередніх судимостей, на шлях виправлення не став, натомість повторно вчинив злочин, що свідчить про його небажання до змін у своїй поведінці. Тому виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Далі суд ураховує, що вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.08.2022 у справі № 293/1871/21 ОСОБА_4 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України остаточно призначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.09.2022.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження 10.04.2020, тобто до ухвалення та набрання законної сили попереднім вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.08.2022 у справі № 293/1871/21, що свідчить про наявність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_4 остаточного до відбуття покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, в той час з урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд уважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченим покарання суд не вбачає.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, визначене судом покарання щодо кожного з обвинувачених буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та даним про осіб обвинувачених.

Визначене обвинуваченим покарання відповідатиме принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченим на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту фактичного приведення вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.08.2022 у справі №293/1871/21 до виконання.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі складають 1307,52 грн за проведення судової товарознавчої експертизи. Такі витрати суд за приписами ст. 124 КПК України стягує з обвинувачених на користь держави у рівних частинах, а саме по 653,76 грн з кожного.

Здійснюючи такий розподіл процесуальних витрат суд виходить з принципу дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан обвинувачених.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох місяців) позбавлення волі.

2. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком і за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.08.2022, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

3. Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

4. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного приведення вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.08.2022 у справі №293/1871/21 до виконання.

5. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 653,76 грн за проведення судової товарознавчої експертизи.

6. ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки .

7. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

8. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п.2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_5 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

9. Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_5 обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

10. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

11. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 653,76 грн за проведення судової товарознавчої експертизи.

12. Речові докази по справі:

- диван з шкірозамінника з тканевими вставками, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому як власнику;

- металеву викрутку з тримачем в корпусі червонного кольору, упаковану згідно правил пакування речових доказів до спец.пакету №7166933 та передану на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП В Житомирській області - знищити.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1