Номер провадження: 11-кп/813/609/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

його законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000902 від 15.04.2018 року відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України звільнено від застосування примусових заходів медичного характеру, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження №0000902 від 15.04.2018 року за ознаками суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - закрито.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України не передбачено, оскільки ОСОБА_7 не притягується до кримінальної відповідальності, тому не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності;

- судом не було розглянуто клопотання прокурора про призначення амбулаторної комплексної судово психолого-психіатрічної експертизи відносно ОСОБА_7 ;

- суд вдруге проігнорував вимоги п.3,5 ч.11, ч.2, 4 ст.513 КПК України та не вирішив питання щодо встановлення на момент судового розгляду стану здоров`я ОСОБА_7 для визначення потреби застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього.

На підставі викладеного, прокурор просить ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, думку особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, його законного представника, захисника які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно матеріалів судового провадження, на розгляд суду 1-ої інстанції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 15.04.2018 року приблизно о 20 год. 00 хвилин виходячи з будинку АДРЕСА_1 , маючи за мету умисне нанесення тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_11 , реалізуючи свої умисні дії, наніс йому два удари частиною бетонної плити з елементами відколи нерівної геометричної форми в область правової руки та голови.

Після чого повалив ОСОБА_11 на підлогу, при цьому спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритого підголовчатого перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням кісткових уламків, дві забійні рани голови, синці та садна голови, садна лівого передпліччя, лівої кисті та в ділянці лівого колінного суглоба.

Згідно висновку експерта № 1169 від 22.06.2018 року у потерпілого ОСОБА_11 : по-перше, закритий підголовчатий перелом п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням кісткових уламків спричиняє тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; по-друге, забійні рани голови, як окремо так і разом, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; втретє, синці та садна голови, садна лівого передпліччя, лівішої кисті та в ділянці лівого колінного суглоба, як окремо та і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Задовольняючи клопотання захисника ОСОБА_9 , суд 1-ої інстанції зазначив, що нормами чинного КПК звільнення неосудних осіб від кримінальної відповідальності або застосування примусових заходів медичного характеру не передбачена, однак, вважаючи, що в такому випадку осудні особи, що притягаються до кримінальної відповідальності фактично ставляться в нерівні умови та більш привілейоване становище застосування кримінально - негативних наслідків, що виражається у можливості звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому прийшов висновку про можливість застосування даних положень КПК до ОСОБА_7 та звільнив його кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом з тим, апеляційний суд визнає такий висновок суду 1-ої інстанції хибним.

Так, на розгляд суду надійшло клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом відносно ОСОБА_7 , яке підлягало розгляду в порядку Глави 39 КПК «Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру» та ОСОБА_7 не набув статусу обвинуваченого.

Окрім того, в клопотанні вказано, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та його дії не кваліфіковані як вчинення кримінального проступку чи злочину.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Виходячи з наданих законом суду повноважень, він повинен лише застосовувати норми закону, але аж ніяк не може підміняти законодавчий орган влади та своїми рішеннями відступати від норм закону, змінювати їх зміст, тим самим спотворювати закріплену в них законодавчу мету.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що звільнивши особу, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України допустив істотне порушення положень кримінально- процесуального законодавства, оскільки це не передбачено нормами КПК.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2021 року було скасовано ухвалу суду 1-ої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 та призначено новий розгляд клопотання слідчого у тому ж суду першої інстанції у іншому складі суду.

Однією із підстав скасування судового рішення, апеляційний суд зазначив про необхідність призначення та проведення повторної судово-психіатричних експертів для визначення психічного стану ОСОБА_7 та визначення потреби застосування відносно нього заходів медичного характеру.

У подальшому, прокурором під час судового засідання 19.05.2023 року подано клопотання про призначення амбулаторної комплексної судово психолого-психіатричної експертизи до Одеської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України›.

Проте, згідно матеріалів справи, вказане клопотання судом прийняте, але не розглянуто, натомість розглянуто клопотання захисника про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв?язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

За таких умов доводи прокурора про необхідність скасування ухвали є слушними та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме принцип верховенство права.

Зазначені обставини свідчать, що під час апеляційного розгляду встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи ухвалу та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, зокрема не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. ст. 2, 7 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про закриття кримінального провадження - скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження.

Водночас апеляційний суд зважає на ту обставину, що недотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду з урахуванням наведених вище порушень, призвело до прийняття судом першої інстанції судового рішення, яке не регламентовано вимогами закону та призвело до скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідним звернути увагу іншого складу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000902 від 15.04.2018 року відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження на підставі клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 . у тому ж суді першої інстанції у іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4