Номер провадження: 11-кп/813/1358/24
Справа № 504/4618/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.02.2024 року, у кримінальному провадженні №0000306, внесеному до ЄРДР 20.06.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лубяни Кукморського району Республіки Татарстан, громадянина України, одруженого, який має середню технічну освіту, працюючого на посаді інженера ТОВ «Кераміт», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання, з випробуванням, якщо протягом 1 року іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 20.06.2023, приблизно о 07:00 годині, у світлий час доби, водій ОСОБА_8 , керуючи легковим автомобілем марки «GEELY MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по смузі проїзної частини в межах ТРЦ «Рив`єра» по АДРЕСА_3 , яка має по одній смузі для руху транспортних засобів в кожному напрямку, потоки напрямків яких відокремлені переривистою лінією дорожньої розмітки, у напрямку розташованого виїзду з паркувального майданчику, зі швидкістю близько 60 км/год.

Під час руху по вказаній дорозі, при наближенні до ліхтарного стовпа, розташованого прямо, за вищезазначеною адресою, маючи реальну та об`єктивну можливість бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, вибрати безпечну швидкість руху в установлених межах з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливостей місцевості та конфігурації проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, водій ОСОБА_8 уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагував на її зміну, діючи з необережності в порушення вимог п. 1.5., 2.3. б), 12.1., 12.4. «Правил дорожнього руху» України, які передбачають:

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год», не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови та конфігурацію проїзної частини, свої практичні навички керування транспортними засобами, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, продовжив рух із вищевказаною швидкістю, в результаті чого на ділянці дороги, розташованій навпроти ТРЦ «Рив`єра» по АДРЕСА_3 , не впорався з керуванням свого автомобіля і допустив виїзд на праве узбіччя, внаслідок чого його автомобіль «GELLY MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в некерованому стані, допустив наїзд передньою лівою частиною на бетонний стовп електроосвітлення.

Внаслідок даної ДТП було травмовано пасажира автомобіля «GELLY MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої краніо-вертебральної травми: забиті рани (дві) в лобній області, струс головного мозку, перелом кісток носу, перелом дуги і шийного хребця справа, які утворились від дії тупих предметів, якими могли бути внутрішні частини автомобіля в процесі дорожньо-транспортної пригоди 20.06.2023 та згідно п.2.1.3.е) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог п.п.1.5., 2.3.б), п.12.1., 12.4. ПДР України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1036 від 10.10.2001, знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставин справи, вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного додаткового покарання, виходячи з наступного:

- суд при обґрунтуванні необхідності призначення додаткового покарання вийшов за межі висунутого обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить тверджень саме про грубе порушення ПДР обвинуваченим, як це зазначив суд;

- травмування потерпілої, тобто отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, передбачається та охоплюється диспозицією ч.2 ст. 286 КК України, тобто не може бути належним обґрунтуванням для призначення додаткового покарання;

- пошкодження транспортного засобу, який на праві власності належить третій особі, не може бути підставою для призначення додаткового покарання, оскільки власник транспортного засобу не є потерпілим у кримінальному провадженні, цивільний позов не заявлявся;

- судом не була врахована думка потерпілої щодо міри та розміру покарання.

На підставі наведеного, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, скасувавши призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Позиції учасників судового розгляду

Обвинувачений та потерпіла про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання судового засідання не зверталися.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку захисника та прокурора, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності обвинуваченого та потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останніх, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для його повідомлення про призначення судового засідання в апеляційному суді, а захисником не ставиться питання щодо обов`язкової участі обвинуваченого під час апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, внаслідок чого суд, за погодженням із учасниками судового провадження, розглянув справу у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого та потерпілої відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Стосовно доводів сторони захисту щодо необґрунтованого призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надавала можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не було обов`язковим для суду.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ч.1, 2 ст.286, 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів відповідно, що також слідує із роз`яснень згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України.

При призначенні обвинуваченому основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вчинення неумисного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст.12 КК України, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має родину, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває. Крім того, суд врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, та зважив на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставин, які свідчать про відсутність необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, судом першої інстанції не встановлено.

Оцінюючи доводи сторони захисту, колегією суддів враховуються обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_8 у світлий час доби, керуючи легковим автомобілем марки «GEELY MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови та конфігурацію проїзної частини, свої практичні навички керування транспортними засобами, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, продовжив рух із швидкістю близько 60 км/год., порушив приписи вимогп. 1.5., 2.3. б), 12.1., 12.4. «Правил дорожнього руху» України, та допустив наїзд передньою лівою частиною на бетонний стовп електроосвітлення, в результаті чого, було травмовано пасажира автомобіля «GELLY MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , якій заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої краніо-вертебральної травми: забиті рани (дві) в лобній області, струс головного мозку, перелом кісток носу, перелом дуги і шийного хребця справа, які утворились від дії тупих предметів, якими могли бути внутрішні частини автомобіля в процесі дорожньо-транспортної пригоди 20.06.2023 та згідно п.2.1.3.е) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Вказані дії обвинуваченого є грубим порушенням Правил дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_8 зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху.

Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів не вбачає порушень місцевим судом кримінального закону при призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок місцевого суду про необхідність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання, яке є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.02.2024 року, у кримінальному провадженні №0000306, внесеному до ЄРДР 20.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4