Справа №127/6218/24
Провадження №1-кп/127/170/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2024 за № 0000033,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 296 КК, на підставі статті 45 КК у зв`язку з дійовим каяттям.

Обвинувачений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні, оскільки не дотримані умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, визначені кримінальним законом.

Представник потерпілого вважав, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому частиною третьою статті 285 КПК визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, частиною четвертою статті 286 КПК визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому частиною другою статті 288 КПК передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Суд також враховує, що у абзаці третьому пункту 2 зазначеної Постанови від 23.12.2005 роз`яснено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до статті 45 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Необхідно також зауважити, що у абзаці третьому пункту 3 Постанови від 23.12.2005 ВСУ зазначив, що дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтею 45 КК. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

У абзаці четвертому пункту 3 Постанови від 23.12.2005 ВСУ роз`яснив, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Відповідно до роз`яснень, наданих у абзаці п`ятому пункту 3 Постанови від 23.12.2005, випливає, що активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у абзаці шостому пункту 3 Постанови від 23.12.2005, повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_5 31.01.2024 близько 18.20 год., направляючись до свого місця проживання, прийшов на зупинку громадського транспорту «Стрілецька», що в місті Вінниці. В цей час до зупинки громадського транспорту під`їхав тролейбус марки ЗІУ - 682Г, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Вінницькій транспортній компанії із сполученням « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Зайшовши через задні двері вищевказаного тролейбуса та слідуючи у ньому по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розмовляючи по мобільному телефону, почав голосно кричати, використовуючи нецензурну лайку тим самим, демонструючи свою зверхність та зневагу до норм моральності, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці умисно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві правила поведінки, моралі та добропристойності, в момент руху та перебування у громадському транспорті пасажирів, умисно наніс два удари правою ногою по склу вхідних дверей тролейбусу, розбивши його тим самим порушивши нормальну роботу транспорту.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив КП «Вінницька транспортна компанія» матеріальну шкоду на суму 2768,30 грн. та тимчасово порушив нормальну діяльність підприємства, що призвело до простою тролейбуса в ремонті.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого частиною першою статті 296 КК. Слід зауважити, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК, є громадський порядок, а його додатковим факультативним об`єктом здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека. При цьому, зі змісту диспозиції статті 296 КК випливає, що зазначене кримінально каране діяння є кримінальним правопорушенням зі змішаним складом, тобто склад діяння для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінально караного діяння. Усунення ж заподіяної шкоди в цьому випадку можливе лише щодо додаткового факультативного об`єкта кримінально караного діяння.

У постанові від 24.01.2023 (справа № 640/20302/18) ВС визнав слушним посилання суду апеляційної інстанції на те, що незважаючи на те, що шкода, завдана обвинуваченим, була відшкодована, та підприємство не має претензій до обвинуваченого, підстави для застосування положень вказаної статті відсутні, оскільки основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок, і своїми протиправними діями обвинувачений порушив не лише приватні інтереси.

Захисник обвинуваченого, заявляючи клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, послалась на те, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненні інкримінованого йому діяння, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю інкримінованого йому діяння, при цьому раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності захисником було заявлене після встановлення порядку та обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні, однак до виконання відповідних процесуальних дій, спрямованих на реалізацію такого порядку, тобто до допиту обвинуваченого, представника потерпілого та дослідження інших доказів, які сторони кримінального провадження мають намір надати суду. При цьому з обвинувального акта випливає, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування була визнана така, як щире каяття. Відомості про активне сприяння розкриттю кримінального провадження під час досудового розслідування наданий суду обвинувальний акт не містить. Тому суд вважає хибним посилання захисника на наявність такої обставини до здійснення судового розгляду відповідно до встановленого судом порядку. Саме тому суд вважає, що підстави для застосування приписів статті 45 КК в судовому засіданні встановлені не були, а тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України, на підставі статті 45 Кримінального кодексу України у зв`язку з дійовим каяттям, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: