Справа № 212/8055/23
У Х В А Л А

іменем України

26 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневого районного суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

у кримінальному провадженні № 0001040 від 20.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

В закритому судовому засіданні брали участь:

прокурор ОСОБА_4 ,

законний представник малолітньої потерпілої - ОСОБА_5 ,

представник малолітньої потерпілої адвокат ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на теперішній час, продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Представник малолітньої потерпілої - адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що такий запобіжний захід буде відповідати особі обвинуваченого, дослідженим судом письмовим доказам та інтересам малолітньої потерпілої, а більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам, в тому числі, у зв`язку з тим, що малолітня потерпіла її мати та неповнолітні свідки мають родинні відносини та проконтролювати їх поведінку з метою унеможливити їх спілкування з обвинуваченим, суд не має можливості.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати домашній арешт, зазначивши, що буде належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, не погоджується з посиланням прокурора на те, що він може здійснювати психологічний тиск на потерпілу, про яку дбав, як про доньку, контролював її навчання в школі, спілкувався з вчителями, доглядав її під час коли вона хворіла.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю посилаючись на те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, до цих подій не мав нарікань щодо виховання дітей, самостійно прибув до відділу поліції, оскільки не мав наміру переховуватись, а посилання прокурора на можливість спілкування та відповідно здійснення тиску на малолітню потерпілу та неповнолітніх свідків може бути усунена, шляхом покладення на обвинуваченого згідно норм ст. 194 КПК України, відповідних обов`язків.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Так, ухвалою судді від 01.02.2024 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 31.03.2024 року включно.

Суд зазначає, що за ч. 1, 3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що по зазначеному кримінальному провадженню, згідно встановленого порядку, досліджено письмові докази; допит потерпілої та свідків ще не розпочато. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; потерпілою по зазначеному кримінальному провадженню є малолітня особа, яка є членом його сім`ї. А також враховуючи, що інкримінований обвинуваченому злочин має значний ступінь суспільної небезпеки, є насильницьким, направлений проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Обвинувачений ОСОБА_3 до моменту затримання, на протязі незначного періоду часу, а саме з 24.06.2023 року по 15.07.2023 року, ОСОБА_3 був офіційно працевлаштований, де зарекомендував себе з позитивної сторони; раніше не судимий.

За таких підстав суд вважає, що на теперішній час, встановлені слідчим суддею, під час обрання запобіжного заходу, ризики не зменшились та продовжують існувати, а саме, ризики визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від суду; незаконно впливати на малолітню потерпілу та малолітніх свідків, а також на законного представника малолітньої потерпілої; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям,, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом повинно враховуватися, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, його особі, та запобігає ризикам, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого строком на 60 днів.

При цьому доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд визнає такими, що не відповідають встановленим по справі обставинам та особі обвинуваченого. При цьому посилання захисника на ту обставину, що обвинувачений має окреме місце проживання, а малолітня потерпіла разом з матір`ю, на теперішній час, проживають окремо, ні є тією обставиною, яка може вплинути на обрання запобіжного заходу; інші, наведені обвинуваченим та захисником обставини, існували ще на момент обрання запобіжного заходу під час досудового слідства та відповідно були враховані слідчим суддею.

Отже, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 314 - 316, 176 - 178, 183, 194 ,196 - 199, 372, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 травня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 26.03.2024 року.

Суддя ОСОБА_1