Провадження № 1-кп/202/237/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2023 року за № 0002058, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця смт. Кіровськ Донецької області, громадянина України, останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АДРЕСА_2 .

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації (далі за текстом РФ), створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АДРЕСА_2 та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_6 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України ( АДРЕСА_2 та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні-квітні 2014 року в м. Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 06 квітня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, РФ на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №254/2023 від 01.05.2023 року.

Так, в період з 25 травня 2022 року по 30 вересня 2022 року, Російською Федерацією та представниками так званої «ДНР» окуповано територію

АДРЕСА_3 було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Лиман Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

Так, 12 червня 2022 року окупаційною адміністрацією РФ на підставі т.зв указа «голови Донецької Народної Республіки» ОСОБА_8 «№ 285» «Об администрации города Красный Лиман» створено на тимчасово окупованій території м. Лиман, Донецької області підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. До даної структури входили управління та відділи, в тому числі т.зв. «отдел земельных отношений администрации города Красный Лиман». Вказана адміністрація розташовувалася за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, у ОСОБА_5 , з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу РФ, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

Так, в червні 2022 року, але не пізніше 01 липня 2022 року (більш точний час розслідуванням не встановлено), громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Лиман Краматорського району Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, добровільно надав згоду та зайняв т.зв. керівну посаду т.зв. «начальника отдела земельных отношений администрации города Красный Лиман», що розташовувалась за адресою: АДРЕСА_4 , створену на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації.

На займаній посаді т.зв. «начальника отдела земельных отношений администрации города Красный Лиман» ОСОБА_5 був уповноважений та забезпечував виконання наступних організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій:

- здійснювати керівництво відділом земельних відносин окупаційної адміністрації;

- організовувати та контролювати робочий процес очолюваного відділу;

- надавати вказівки та розпорядження підлеглим працівникам щодо роботи відділу;

- виконувати доручення керівництва т.зв. «администрации города Красный Лиман» щодо земельних питань та звітувати щодо проведеної роботи;

- здійснювати підготовку рішень окупаційної адміністрації з земельних питань;

- здійснювати облік землекористувачів м. Лиман Донецької області.

У зв`язку з нестабільністю ситуації в окупованому місті Лиман та тим, що «администрация города Красный Лиман донецкой народной республики» не завершила процес стабілізації робочого процесу і діяло в обмеженому режимі наприкінці вересня 2022 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, т.зв. «администрация города Красный Лиман днр» у тому числі т.зв. «начальник отдела земельных отношений администрации города Красный Лиман» ОСОБА_5 фактично переміщені до тимчасово окупованої території м. Єнакієве Донецької області за адресою: АДРЕСА_5 , де продовжив до кінця жовтня 2022 року (точна дата та час розслідуванням не встановлені) виконувати т.зв. організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Правова кваліфікація:

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Застосовані судом правові процедури.

Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, яка реально була забезпечена державою.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, обвинувачений скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що в ході судового розгляду кримінального провадження вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, доведена повністю. Однак, не зважаючи на неодноразові публікації в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська судових викликів, обвинувачуваний жодного разу ніяким чином не висловив бажання прийняти участь у розгляді або хоча б надати пояснення щодо висунутих обвинувачень. Обставини, що пом`якшують покарання, під час судового розгляду не встановлені. Обставиною, що обтяжують покарання, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Просила суд визнати винним ОСОБА_5 та призначити йому покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 15 років з конфіскацією майна.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченого і з`ясувати в нього правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Просив ухвалити рішення у даному кримінальному провадженні з дотриманням чинного законодавства України.

Фактичні обставини, які суд визнає загально відомими і такими, що не потребують доказування в межах даного провадження.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 №2119-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 №2212-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 №2263-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення:

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так, відповідно до повідомлення про злочин т.в.о. заступника начальника ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 06.01.2023 №78/2/5/2-15 нт, в ході виконання завдань з виявлення осіб, що здійснюють протиправну діяльність на території України, у тому числі вчинюють злочини проти основ національної безпеки України, у встановленому законом порядку отримані дані про те, що громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , уродженець с. Кіровськ, Краснолиманського району, Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , в незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території Донецької області, в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією в червні 2022 року, добровільно зайняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «Донецької народної республіки», де виконував організаційно розпорядчі функції (т.2; а.п. 22-23);

Відповідно до копії картки форми Ф-1 ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , уродженець с. Кіровськ, Краснолиманського району, Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (т. 2, а.п. 31);

Згідно протоколу огляду від 17.01.2023 року, старший оперуповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ в м. Краматорськ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь) ГУ СБ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 провів огляд публікацій розміщених на телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зокрема, публікації « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (т.2; а.п. 31-40);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчу дію, в ході якої свідок ОСОБА_10 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 на фотознімку 1 та пояснив, що він особисто з ним знайомий з 2019 року, впізнає його за рисами обличчя, формою та кольором очей та розрізом губ (т.2, а.п. 48-51);

Згідно протоколу огляду інтернет-сторінки від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у АДРЕСА_7 ) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , в присутності свідка ОСОБА_10 , за участі спеціаліста, провів огляд інтернет сторінки, під час огляду встановлено, що на Телеграм каналі розміщений матеріал - фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищезазначеного матеріалу, свідок ОСОБА_10 повідомив, що на фотознімку зліва направо дев`ятим стоїть особа, яка відома йому, як ОСОБА_5 , який до 24.02.2022 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР» (т.2, а.п 52-54);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчу дію, в ході якої свідок ОСОБА_11 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 на фотознімку 1 та пояснила, що вона особисто з ним знайома з 2017 року, впізнає його за рисами обличчя, кольором волосся та розрізом губ (т.2, а.п. 63-66);

Згідно протоколу огляду інтернет-сторінки від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у АДРЕСА_7 ) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , в присутності свідка ОСОБА_11 , за участі спеціаліста, провів огляд інтернет сторінки, під час огляду встановлено, що на Телеграм каналі розміщений матеріал - фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищезазначеного матеріалу, свідок ОСОБА_11 повідомила, що на фотознімку зліва направо дев`ятим стоїть особа, яка відома йому, як ОСОБА_5 , який до 24.02.2022 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР» (т.2, а.п 67-70);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчу дію, в ході якої свідок ОСОБА_12 , в присутності понятих, впізнала ОСОБА_5 на фотознімку 1 та пояснила, що вона особисто з ним знайома з 2010 року та періодично з ним спілкувалася, впізнає його за рисами обличчя, формою голови, темним кольором волосся (т.2, а.п. 79-82);

Згідно протоколу огляду інтернет-сторінки від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , в присутності свідка ОСОБА_12 , за участі спеціаліста, провів огляд інтернет сторінки, під час огляду встановлено, що на Телеграм каналі розміщений матеріал - фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищезазначеного матеріалу, свідок ОСОБА_12 повідомила, що на фотознімку зліва направо дев`ятим стоїть особа, яка відома ій, як ОСОБА_5 , який до 24.02.2022 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР» (т.2, а.п 83-86);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчу дію, в ході якої свідок ОСОБА_13 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 , на фотознімку 1 та пояснив, що він особисто з ним знайомий з 2016 року та періодично з ним спілкувалася, впізнає його за рисами обличчя, формою голови, темним кольором волосся (т.2, а.п. 93-96);

Згідно протоколу огляду інтернет-сторінки від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , в присутності свідка ОСОБА_13 , за участі спеціаліста, провів огляд інтернет сторінки, під час огляду встановлено, що на Телеграм каналі розміщений матеріал - фотознімок з дописом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В ході огляду вищезазначеного матеріалу, свідок ОСОБА_13 повідомив, що на фотознімку зліва направо дев`ятим стоїть особа, яка відома йому, як ОСОБА_5 , який до 24.02.2022 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР» (т.2, а.п 97-100);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчу дію в ході якої свідок ОСОБА_14 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 на фотознімку 1 та пояснив, що він особисто з ним знайомий та періодично з ним спілкувалася, впізнає його за рисами обличчя, формою зачіски, формою носа (т.2, а.п. 146-149);

Згідно протоколу огляду інтернет-сторінки від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , в присутності свідка ОСОБА_14 , за участі спеціаліста, провів огляд інтернет сторінки, під час огляду встановлено, що на Телеграм каналі, розміщений матеріал - фотознімок з дописом «Глава администрации города Красный Лиман провел аппаратное совещание с начальниками управлений, отделов и секторов администрации города.... ». В ході огляду вищезазначеного матеріалу, свідок ОСОБА_13 повідомив, що на фотознімку зліва направо дев`ятим стоїть особа, яка відома йому, як ОСОБА_5 , який до 24.02.2022 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР» (т.2, а.п 150-156);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчу, дію в ході якої свідок ОСОБА_15 , в присутності понятих, впізнав ОСОБА_5 на фотознімку 1 та пояснив, що він особисто з ним знайомий та періодично з ним спілкувалася, впізнає його за рисами обличчя, формою носа, формою носа (т.2, а.п. 167-170);

Згідно протоколу огляду інтернет-сторінки від 20.04.2023 року, старший уповноважений в ОВС сектору «Д» ВЗНД ГВ у м. Краматорськ 2 управління з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , в присутності свідка ОСОБА_15 , за участі спеціаліста, провів огляд інтернет сторінки, під час огляду встановлено, що на Телеграм каналі, розміщений матеріал - фотознімок з дописом «Глава администрации города Красный Лиман провел аппаратное совещание с начальниками управлений, отделов и секторов администрации города.... ». В ході огляду вищезазначеного матеріалу, свідок ОСОБА_15 повідомила, що на фотознімку зліва направо дев`ятим стоїть особа, яка відома йому, як ОСОБА_5 , який до 24.02.2022 року обіймав посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в подальшому в результаті співробітництва з окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , в незаконному органі влади добровільно обійняв посаду начальника відділу земельних ресурсів адміністрації міста Красний Лиман т.зв. «ДНР» (т.2, а.п 171-173);

Відповідно характеристики на провідного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого комітету Лиманської міської ради, ОСОБА_5 05.06.2016 року призначений на посаду спеціаліста-землевпорядника відділу земельних відносин Лиманської міської ради. За місцем роботи характеризується посередньо (т.2, а.п. 181);

Згідно копії розпорядження голови Лиманської міської ради Донецької області №223-0 від 04.05.2016 року, 05.06.2016 року призначений на посаду спеціаліста-землевпорядника відділу земельних відносин Лиманської міської ради (т.2; а.п. 182).

Мотиви суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_16 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що дії ОСОБА_5 , який є громадянином України, вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини, враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у зайнятті громадянином України т.зв. керівну посаду т.зв. «начальника отдела земельных отношений администрации города Красный Лиман», що розташовувалась за адресою: АДРЕСА_4 , створену на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, та свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання, а тому положення ст. 75 КК України не застосовує.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Суд враховує, що санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно із п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06 листопада 2009 року рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, статті 286, 287), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Вказане узгоджується з правовою позицією ВС викладеною у Постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, якою визначено, що у разі визначення санкцією статті характеру посади або виду діяльності, формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Більш того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, об`єктивна сторона якого була пов`язана із виконанням обвинуваченим організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у сфері земельних відносин, суд, призначаючи покарання, має сформулювати зміст резолютивної частини вироку таким чином, аби обвинувачений не мав права обіймати посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

На переконання суду необхідним та достатнім буде додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, у межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України.

Вирішуючи питання про доцільність застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд виходить з того, що санкцією інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, є покарання з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України додатковими покараннями є в тому числі, конфіскація майна. Частиною 4 цієї статті передбачено, що до основного покаранню може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених Особливою частиною цього Кодексу.

Тобто, при призначенні покарання, суд за власним переконанням приймає рішення про застосування або не застосування до особи додаткового покарання.

Таким чином, приймаючи до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 , а також наслідки для держави та її громадян, котрі за собою ці дії потягли, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 5 ст. 111-1 КК України, у виді конфіскації майна.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою (обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України) до набрання вироком законної слід залишити без змін.

Процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України,

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади та займатися певною діяльністю в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна всього належного йому на праві власності майна на користь держави.

Строк основного покарання у виді 10 років позбавлення волі обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 .

Строк додаткового покарання у виді 15 років позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, а саме пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Речові докази: оптичні диски до протоколів слідчих дій, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 , обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1