ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 16.11.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000060 від 23.05.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, гро-

мадянин України, має середню освіту, не-

одружений, має на утриманні неповноліт-

ню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

не працює, проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Вироком суду встановлено, що постановою Соснівського райсуду м. Черкаси від 28.05.2020 р. у справі № 712/2211/20 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 та 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

Однак, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду, зокрема:

- 5.08.2021 р. о 23:10 год. керував автомобілем Volkswagen Passat, р/номер НОМЕР_1 , та рухаючись по провулку Клименківському у м. Черкаси, був зупинений працівниками УПП в Черкаській обл. за порушення п. 2.1 ПДР України, які щодо нього склали протокол про адміністративне правопорушення від 5.08.2021 р. серія ААБ № 108367. Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 8.09.2021 р. (справа № 711/5098/21) ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці;

- 18.06.2022 р. о 23:15 год. ОСОБА_8 керував автомобілем Skoda Octavia, р/номер НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння та рухаючись по вул. 30-річчя Перемоги у м. Черкаси, був зупинений працівниками УПП в Черкаській обл. за порушення п. п. а) п. 2.9 ПДР України, які щодо нього склали протокол про адміністративне правопорушення від 30.06.2022 р. серія ААБ № 291735. Постановою Соснівського райсуду м. Черкаси від 8.09.2022 р. (справа № 712/4914/220) ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (підтверджується висновком КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 311 від 18.06.2022 р.) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобом на строк 1 рік;

- 10.01.2023 р. о 13:29 год. ОСОБА_8 керував автомобілем Skoda Octavia Combi, р/номер НОМЕР_3 та рухаючись по бульв. Шевченка у м. Черкаси, був зупинений працівниками УПП в Черкаській обл. за порушення п. п. а) п. 2.1 ПДР УКраїни, які щодо нього винесли постанову № 5501474 від 19.06.2022 р. та склали протоколи про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_4 від 10.01.2023 р. та серії НОМЕР_5 від 10.01.2023 р. Постановою Соснівського райсуду м. Черкаси від 20.03.2023 р. (справа № 712/612/23). ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення автомобіля

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він вважає оскаржуваний вирок стосовно нього надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Так, обставиною, що пом`якшує покарання є його визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено. Щодо обставин, які характеризують його особу, він, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, є волонтером. Має на утриманні неповнолітню дитину. Згідно довідки від 22.11.20223 р. № 158, яка видана керівником ГО «ЛАД», він з перших днів волонтерської діяльності характеризується позитивною, чесною та порядною людиною.

Вважає, що з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання, а саме у виді штрафу. Зазначає, що у нього є заощадження, а тому він зможе оплатити штраф, передбачений санкцією статті.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисницю ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого із вказаних у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскільки обвинувачений не працює, а тому призначати йому покарання у виді штрафу недоцільно, вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство в частині дослідження характеризуючих обвинуваченого матеріалів, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Оскільки апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 подана на вирок місцевого суду лише в частині призначеного покарання, а стосовно доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому діянні та правильності кваліфікації його дій, ніхто з учасників процесу апеляційних скарг не подавав, сам обвинувачений свою вину в інкримінованому йому діянні, під час розгляду справи в суді першої інстанції та на стадії апеляційного розгляду, визнав повністю, то у зв`язку з цим апеляційний суд переглядає законність вироку лише в частині призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність змінити вирок та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., оскільки оскаржуваний вирок стосовно нього є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного, до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 50 та 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість застосування вимог ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки не вбачав можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного йому покарання.

Крім того, обираючи покарання саме у виді позбавлення волі, місцевий суд дійшов до правильного висновку, що покарання у виді штрафу не є доцільним, оскільки обвинувачений не працює, не має офіційного доходу, а тому є обґрунтовані ризики, що призначене судом покарання у виді штрафу не буде виконане, а в підсумку даний вид покарання не створить відносно ОСОБА_8 належного виховного впливу.

З такими висновками місцевого суду повністю погоджується суд апеляційної інстанції та вважає їх вірними, обґрунтованими та переконливими, з огляду на такі обставини, що попередніми судовими рішеннями на обвинуваченого накладалися адміністративні стягнення на загальну суму 88 200 грн., та як пояснив ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, він не сплатив жодного штрафу.

Також, суд першої інстанції після ретельної перевірки дійшов висновку до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 вимог ст. ст. 69 та 691 КК України.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому у даному випадку, з огляду на матеріали кримінального провадження, та поведінку обвинуваченого хоча і встановлені обставини, що пом`якшують покарання, проте вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не можуть бути підставою для застосування положень ст. 69 КК України.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 - інспектор Соснівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській обл., пояснила, що ОСОБА_8 відповідно до вироку Черкаського райсуду Черкаської обл. від 15.06.2021 р. був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України - 2 роки іспитового строку, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України, в зв`язку з чим перебував на обліку. Під час перебування на обліку в центрі пробації ОСОБА_8 систематично вчиняв адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 126 та 130 КУпАП, в зв`язку з чим був притягнутий судом до адміністративної відповідальності, тому вона направляла подання до Соснівського райсуду Черкаської обл. відносно ОСОБА_8 про скасування звільнення з випробуванням та направлення його для відбування призначеного судом покарання, але судом було відмовлено в задоволенні даного подання. Згодом, у зв`язку з закінченням іспитового строку ОСОБА_8 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ухвали Соснівського райсуду Черкаської обл. від 23.06.2023 р.

В судовому засіданні місцевого суду були досліджені і інші письмові докази, які у своїй сукупності підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, зокрема всі постанови про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 3, 4 ст. 126 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, на думку апеляційного суду, у даному кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які свідчать про умисне невиконання судового рішення обвинуваченим ОСОБА_8 , який достовірно знаючи про накладення на нього судовим рішенням стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 3 роки, внаслідок вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 130 КУпАП, знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання вказаної постанови та маючи реальну можливість її виконати, всупереч рішенню суду, ухилився від її виконання, систематично керував транспортними засобами та неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , на переконання апеляційного суду, безумовно свідчить про відсутність підстав для застосування до нього вимог ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання, оскільки дійсно відсутня можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного йому покарання, зважаючи на те, що всі раніше застосовані судом заходи впливу не мали абсолютно ніякого результату і ОСОБА_8 не вчиняв будь-яких дій для виконання судових рішень ані у виді сплати штрафу, ані у виді позбавлення права керування транспортними засобами, і продовжив вчиняти нові адміністративні правопорушення та керувати транспортними засобами.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_8 є волонтером, що вчинене ним кримінальне правопорушення не є таким тяжким, щоб призначати реальне позбавлення волі, що у нього є друг, який може сплатити за нього штраф, якщо буде вирок змінений у частині призначеного покарання, то ці доводи до задоволення не підлягають, оскільки вони не спростовують обґрунтованих достовірних та переконливих даних про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що обставиною, що пом`якшує покарання є його визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину та що він має на утриманні неповнолітню дитину, то ці доводи до задоволення не підлягають, оскільки з вироку вбачається, що обставиною, яка пом`якшує покарання встановлено лише щире каяття, яка і так була врахована при призначенні йому виду та розміру покарання. А щодо того, що він має на утриманні неповнолітню дитину, то ці доводи об`єктивно не підтверджені, під час апеляційного розгляду встановлено, що дитина проживає не з обвинуваченим, а окремо від нього.

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що основною конституційною засадою судочинства, як визначено п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, серед іншого, є обов`язковість судового рішення, яка є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, також врахувавши суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії не тяжких злочинів, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутності обставин, що обтяжують покарання і дійшов обґрунтованого та переконливого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, суд вважав за необхідне призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі, і з урахуванням всіх цих даних, на переконання апеляційного суду, обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу призначеного покарання та переконаний, що саме такий вид покарання і на такий строк, саме з реальним позбавленням волі обвинуваченого ОСОБА_8 буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого немає.

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції не було допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 16.11.2023 р. стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді