Справа №:755/3123/24
Провадження №: 1-кс/755/755/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 27.07.2023 року, про арешт майна,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 27.07.2023 року, про арешт майна.

Клопотання погоджене з прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

Як зазначено у клопотанні, громадянин України ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству України, 08.01.2015 року, перебуваючи у невстановленому місці на ТОТ АР Крим, відповідно до законодавства рф, здійснив реєстрацію фізичної особи підприємця під назвою «индивидуальный предприниматель ОСОБА_7 » (юридична адреса: АДРЕСА_1 ; ОДРНПП (Основний державний регістраційний номер приватного підприємця) рф 37446, ІПН (індивідуальний податковий номер) рф 55, ОКПО рф ).

Враховуючи вказане, ОСОБА_7 є індивідуальним підприємцем, основним видом діяльності якого є виконання санітарно-технічних робіт, монтаж опалюючих систем та систем кондиціонування повітря (код 42.22).

Так, ОСОБА_6 , здійснюючи свою діяльність та будучи обізнаним про необхідність для її здійснення, реєстрації на порталі рф щодо державних закупівель, відповідно до федерального закону рф від 05.04.2013 № 44Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» здійснив реєстрацію себе, як індивідуального підприємця, на «Официальном сайте единой информационной системы в сфере закупок в информационной-телекоммуникационной сети интернет» http://zakupki.gov.ru для укладення т. зв. «государственных контрактов».

У свою чергу, особливістю даних «государственных контрактов», згідно ст. 51 федерального закону рф № 44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» є те, що вони укладаються за результатом проведення електронної процедури, шляхом подальшого підписання електронним підписом особи, яка має право діяти від імені учасника закупки.

Після чого, усвідомлюючи, що у майбутніх договорах його потенційними контрагентами виступатимуть бюджетні підприємства, установи та організації країниагресора російської федерації, будучи приватним підприємцем зареєстрованим відповідно до законодавства рф, усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації АР Крим збройними силами рф та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, та маючи прямий умисел на укладання таких договорів ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, укладав та підписував електронним підписом «контракти» в яких виступав у ролі «виконавця».

05.04.2023 року укладено контракт № 23000012/49 між «индивидуальным предпринимателем» ОСОБА_6 , як «виконавцем», і так званим «Управлением Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и г. Симферополю» (юридична адреса: 295026, Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, буд. 18-А; ОРГН 570, ІПН , ОКПО 08970413) в особі заступника начальника ОСОБА_8 , як «замовником», укладено контракт на суму 1 400 000,00 російських рублів на поставку 2 (двох) одиниць холодильних камер, строком дії до 31.10.2023 року, умови якого, згідно акту наданих послуг від 09.06.2023 року, виконано в повному обсязі, тобто здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території.

Таким чином ОСОБА_6 , будучи фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим за законодавством рф, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності у взаємодії незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, у м. Сімферополь, здійснюючи провадження господарської діяльності у взаємодії з незаконними органами влади, уклавши 05.04.2023 року та підписавши електронним підписом «контракт», виступивши в ролі «виконавця», де контрагентом, тобто «замовником» було так зване «Управление Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и г. Симферополю», що підтверджується зібраним у кримінальному провадженні обсягом доказів, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

25.09.2023 року ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Повідомлена ОСОБА_6 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході даного провадження, а саме: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 25.07.2023 року, протоколом огляду мережі «Інтернет» від 19.09.2023 року, протоколом огляду мережі «Інтернет» від 19.09.2023 року, відповіддю на доручення 2 відділу ГВ ЗНД УСБ України у Хмельницькій області від 31.01.2024 року щодо перебування ОСОБА_6 на ТОТ України АР Крим; відповіддю Державної прикордонної служби України щодо відсутності відомостей про факти перетину державного кордону України ОСОБА_6 за останні 5 років, протоколом огляду від 27.09.2023 року мережі «Інтернет», а саме веб-сайту електронного видання центральних органів виконавчої влади України газети «Урядовий кур`єр», випуску № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 27.09.2023 року, протоколом огляду від 27.09.2023 року мережі «Інтернет», а саме офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора.

На виконання вимог ст. 135 КПК України, 25.09.2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про її виклик на 02.10.2023 року, 03.10.2023 року та 04.10.2023 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 194 (7592) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, проте ОСОБА_6 за вказаними повістками не прибув, причин неприбуття та жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку із викладеним у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування та суду.

У зв`язку з тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, 04.10.2023 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Згідно наявної інформації підозрюваний ОСОБА_6 постійно проживає на тимчасово окупованій території АР Крим, державний кордон і адміністративну межу з тимчасово окупованою територією України - АР Крим не перетинав.

Згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_3 , на праві приватної спільної часткової власності перебуває об`єкт нерухомості 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, розпорядження № 1602 від 08.12.2006 року, орган приватизації Сімферопольського міськвиконкому.

На думку органу досудового розслідування, накладення арешту на майно надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Захисник послався на розсуд суду.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, за таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду вказаного клопотання без участі власника майна.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст .9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вказане майно, шляхом заборони розпорядження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження нею.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: