УХВАЛА

22 лютого 2024 року

м. Київ

провадження № 51-4846 зно 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року щодо нього,

встановив:

За вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року ОСОБА_4 , 1949 року народження, засуджено за пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням положень статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

За статтею 257 КК ОСОБА_4 виправданий.

Також цим вироком ОСОБА_5 , 1959 року народження, засуджено за пунктами 1, 2, 4, 6, 11, 12, 13 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 КК із застосуванням положень статей 70, 71 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

За статтею 257 КК ОСОБА_5 виправданий.

ОСОБА_6 , 1983 року народження, засуджено за пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 КК із застосуванням положень статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

За статтею 257 КК ОСОБА_6 виправданий.

ОСОБА_7 , 1959 року народження, засуджено за частиною 3 статті 27, пунктами 6, 11, 12 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 263 КК із застосуванням положень статей 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років з конфіскацією майна.

За статтею 257 КК ОСОБА_7 виправданий.

ОСОБА_8 , 1957 року народження, засуджено за пунктами 6, 11, 12 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 263 КК із застосуванням положень статті 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна.

За статтею 257 КК ОСОБА_8 виправданий.

Ухвалою Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишено без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 30 листопада 2004 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - без зміни. Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_13 задоволено частково.

Постановлено вирок щодо ОСОБА_6 змінити: пом`якшити йому покарання, призначене за пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 КК, з довічного позбавлення волі з конфіскацією майна на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 2 статті 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 12 частини 2 статті 115 і частиною 4 статті 187 КК, постановлено вважати засудженим ОСОБА_6 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У відповідності до частини 4 статті 70 КК цим вироком поглинуто покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 30 квітня 2004 року у виді 5 років позбавлення волі, і остаточно постановлено вважати засудженим ОСОБА_6 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 05 листопада 2004 року.

Засуджений ОСОБА_4 21 лютого 2024 року звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року щодо нього. Крім того, ОСОБА_4 долучає до заяви клопотання про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року.

У своєму клопотанні про поновлення строку ОСОБА_4 стверджує про те, що встановлений законом трьохмісячний строк ним не пропущено. Вказує на те, що він на підставі статті 400-4 КПК 1960 року одразу звернувся до Верховного Суду України, однак у такому перегляді йому було відмовлено. Також зазначає про те, що було відмовлено у розгляді його звернення до прокуратури щодо злочину посадових осіб на стадії досудового і судового слідства. При цьому, посилається на те, що він неодноразово звертався в суди, зокрема 436 звернень з 06 грудня 2005 року по 16 серпня 2018 року.

Крім того, зазначає про те, що йому не було надано достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи. Посилається на те, що суди відмовляли йому у виготовленні копій кримінальної справи, оскільки це не передбачено КПК, і лише у 2018 році йому зробили роздруківки протоколів допитів та постанови.

Вказує на те, що він не має юридичної освіти та не може сплатити послуги захисника.

При цьому, посилається на частину 5 статті 400-6 КПК 1960 року та положення частини 4 статті 461 КПК 2012 року, відповідно до якої, за наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.

Зі змісту заяви засудженого ОСОБА_4 вбачається, що нововиявленими обставинами він вважає те, що касаційний розгляд відбувся без участі його захисника, відсутні докази умислу на вбивство, а в рішенні Верховного Суду України від 28 квітня 2005 рокуміститься неправдива та неперевірена інформація. При цьому, засуджений у своїй заяві фактично висловлює незгоду з вказаним рішенням та призначеним йому покаранням.

Розглянувши заяву, клопотання та долучені до них матеріали, колегія суддів вважає, що вони підлягають поверненню на таких підставах.

Відповідно до частини 1 статті 461 КПКзаяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Положеннями частини 3 статті 464 КПК визначено, що до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 КПК, застосовуються правила частини 3 статті 429 КПК.

Поважними причинами пропуску строку на подання заяви можуть бути визнані такі обставини, які об`єктивно перешкодили особі вчасно вчинити відповідну процесуальну дію. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 429 КПК, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повертається, якщо вона подана після закінчення строку звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і особа яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвала Верховного Суду України, якою переглянуто кримінальну справу відносно ОСОБА_4 , постановлена 28 квітня 2005 року, тобто більше 18 років тому.

У своєму клопотанні засуджений ОСОБА_4 , порушуючи питання про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 року, одночасно стверджує про те, щовстановлений законом трьохмісячний строк ним не пропущено, оскільки він на підставі статті 400-4 КПК 1960 року одразу звернувся до Верховного Суду України, однак у перегляді йому було відмовлено. При цьому, зазначає про те, що він неодноразово звертався в суди, зокрема 436 звернень з 06 грудня 2005 року по 16 серпня 2018 року.

Тобто, зі змісту клопотання засудженого ОСОБА_4 вбачається, що йому було відомо про обставини, які він вважає нововиявленими, ще у 2005 році, однак останній не наводить належних та переконливих доводів щодо поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд ухвали Верховного Суду України за нововиявленими обставинами.

При цьому, посилання засудженого на положення частини 5 статті 400-6 КПК 1960 року та частини 4 статті 461 КПК 2012 року є безпідставними, з огляду на таке.

Так, зі змісту заяви засудженого ОСОБА_4 вбачається, що нововиявленими обставинами він вважає те, що касаційний розгляд відбувся без участі його захисника, відсутні докази умислу на вбивство, а в рішенні Верховного Суду України від 28 квітня 2005 рокуміститься неправдива та неперевірена інформація. При цьому, засуджений у своїй заяві фактично висловлює незгоду з вказаним рішенням та призначеним йому покаранням.

Таким чином, ОСОБА_4 не наводить таких обставин, які підтверджують його невинуватість або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, а тому в даному випадку заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини, а підстави для застосування частини 4 статті 461 КПК відсутні.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення цього строку, а тому заяву ОСОБА_4 слід повернути.

Керуючись пунктом 3 частини 3 статті 429, частини 1 статті 461, частини 3 статті 464 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на звернення із заявою про перегляд ухвали Верховного Суду України від 28 квітня 2005 рокуза нововиявленими обставинами та повернути заяву разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3