Дата документу 17.06.2024 Справа № 335/5863/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5863/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/413/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених службових осіб відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 23 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 травня 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених службових осіб відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 23 травня 2024 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_7 вказував, що 23 травня 2024 року він подав до Запорізького відділу поліції №1 ЗРУП ГУГП в Запорізькій області заяву про вчинення кримінального правопорушення. Станом на час подання скарги в порушення ст. 214 КПК України посадові особи відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області відомості до ЄРДР не внесли.

Просив зобов`язати слідчого внести відомості за його заявою про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку ч. 1 ст. 214 КПК України, зобов`язати слідчого надати йому витяг з ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 з тих підстав, що скарга містить виключно припущення щодо вчинення кримінальних правопорушень працівниками УПП ДПП в Запорізькій області та іншими невстановленими особами та не містить об`єктивних даних про вчинення кримінальних правопорушень

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою зобов`язати слідчого відділу №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України, внести відомості за його заявою про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що законодавством чітко визначено механізм, за яким повинен діяти дізнавач, слідчий або прокурор, проте судом першої інстанції було проігноровано його скаргу щодо бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянт посилається на те, що у зв`язку із дією воєнного стану, постійними аварійними відключеннями світла у м. Кропивницькому, де він мешкає, він подає апеляційну скаргу тільки 5 червня 2024 року.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів скарги, відомості про отримання ОСОБА_7 оскаржуваної ухвали відсутні та враховуючи заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України посадові особи зобов`язані внести відомості до ЄРДР, проте слідчий суддя проігнорував цю норму, чим фактично приховав злочин.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, а лише ті, які містять відповідні відомості про вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, заявника ОСОБА_7 , прокурора та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Так, як вбачається із матеріалів скарги, 23 травня 2024 року ОСОБА_7 подано до відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення працівниками УПП в м. Запоріжжі та іншими невстановленими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 374 КК України.

Зі змісту вказаної заяви випливає, що 23 травня 2024 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_7 незаконно та безпідставно зупинили працівники патрульної поліції та інші невстановлені особи, які відмовились представитися. Для уникнення подальшого свавілля він був змушений надати свої документи для перевірки. Після перевірки його документів, його відмовились відпускати, проте, він повідомив, що запізнюється до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. В подальшому до нього підійшла невстановлена особа в зеленій формі, з невідомим йому папером, в якому не було «мокрої» печатки та «мокрого» підпису та в якому містилися його персональні дані. Після того, як всі поїхали, він також поїхав (а.с. 3-4).

Із відповіді начальника відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області убачається, що відомості за заявою ОСОБА_7 до ЄРДР не внесені (а.с. 24-25).

Надаючи оцінку вказаним доводам в контексті висновків оскаржуваної ухвали, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зміст вищенаведеної заяви ОСОБА_7 про вчинення злочинів не визначає наявності елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 374 КК України.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, у особи, яка подає заяву, відсутній обов`язок наводити в ній всі фактичні обставини певного злочину, оскільки забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, зокрема доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладено саме на органи досудового розслідування та є одним із завдань кримінального провадження.

Водночас, як вже зазначалось вище, до ЄРДР вносяться відомості про конкретне кримінальне правопорушення, а не про будь-які дії, які очевидно не містять таких ознак.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно - небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

В заяві ОСОБА_7 посилається на вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 374 КК України.

Так, ч. 1 ст. 364 КК України передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 1 ст. 364 КК України визнається закінченим з моменту заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних осіб.

Частина 2 ст. 365 КК України встановлює кримінальну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті (перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб), якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Крім того, ч. 1 ст. 366 КК України передбачає кримінальну відповідальність за складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

При цьому, об`язковою ознакою службового підроблення є його предмет - офіційні документи.

Частина 1 ст. 374 КК України встановлює відповідальність за недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, дізнавачем, прокурором або суддею.

Із поданої заяви ОСОБА_7 про вчинення злочинів, не вбачається жодних фактів, які б свідчили про те, що відносно нього були вчинені вказані ним кримінальні правопорушення.

Так, в заяві ОСОБА_7 посилається на те, що його було зупинено працівниками патрульної поліції та іншими невстановленими особами, перевірено документи, що на його думку є незаконним та безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції Закону №3633-ІХ від 11 квітня 2024 року), у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документами, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Отже, виходячи з вказаних норм закону, перевірка документів поліцейськими, не є зловживанням ними владою, службовим становищем або перевищенням ними влади та службових повноважень.

Крім того, в заяві ОСОБА_7 відсутні факти заподіяння істотної шкоди його правам, свободам та інтересам, під час перевищення влади службовими особами, які могли супроводжуватися під час зупинки його транспортного засобу або під час перевірки його документів.

Більш того, в заяві ОСОБА_7 відсутні відомості про те, що до останнього під час вказаних ним подій, було застосовано насильство або погрози застосування насильства, застосування зброї чи спеціальних засобів або болісні і такі дії, що ображають його особисту гідність, що є складовим елементом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Також, посилаючись на вчинення такого кримінального правопорушення, як ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 взагалі не конкретизує документ, який на його думку містить ознаки завідомо неправдивих відомостей або іншого підроблення, що унеможливлює взагалі визначити його як офіційним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що потерпілим ч. 1 ст. 374 КК України може бути тільки підозрюваний та обвинувачений, тобто особи, які за своїм процесуальним становищем мають право на захист від підозри у вчиненні злочину, пред`явленого їм обвинувачення, а також на захист своїх особистих, майнових та інших прав і законних інтересів у сфері кримінального судочинства.

Тобто, особа щодо якої можуть бути порушені права на захист, повинна мати відповідний процесуальний статус.

В своїй заяві про вчинення злочинів, ОСОБА_7 не вказує, що під час його зупинки були порушені його права саме як підозрюваного або обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, у заяві ОСОБА_7 про вчинення злочинів висловлюються лише загальні припущення про ймовірне вчинення протиправних дій щодо нього, не конкретизуючи при цьому, в чому саме полягає безпідставність зупинення його працівниками поліції, оскільки розглядаючи заяву на предмет в цілому можливості зупинення транспортного засобу та перевірки документів у особи чоловічої статті, то відповідно до Закону України «Про національну поліцію», поліцейські наділені такими повноваження.

При цьому, в заяві ОСОБА_7 без конкретизації, але зазначалось про те, що поліцейський вказав причину зупинки його транспортного засобу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що в заяві ОСОБА_7 не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому, викладені в заяві відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених службових осіб відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 23 травня 2024 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4