печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000663 від 18.07.2022,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2023 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

У судове засідання прокурор подав заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, вимоги підтримав.

Представник власник майна в судове засідання подав заперечення, в яких просив розлядати клопотання без його участі та відмовити в його задоволенні.

Так, адвокат зазначив, що майно ОСОБА_4 ніяким чином немає стосунку до кримінального провадження.

ОСОБА_4 придбала транспортний засіб BMW X6, д.н.з. НОМЕР_1 , за кошти, які зберігалися у неї після продажу її транспортного засобу MERCEDES-BENZ GLE 63S COUPE, на підставі договору купівлі- продажу від 21.09.2021, у ОСОБА_5 , а тому вона є добросовісним набувачем.

Окрім цього, ОСОБА_4 немає жодного відношення до кримінального провадження.

Також, ОСОБА_4 в своїх письмових поясненнях заперечувала щодо задоволення клопотання. Зазначила, що транспортний засіб не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та й взагалі остання немає жодного відношення до кримінального провадження.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Так, прокурор обґрунтовує клопотання тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000663 від 18.07.2022 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3641 КК України.

17.07.2023 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 та іншим особам у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою, а також вчиненні правочину з майном особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчинене повторно, у великому розмірі, організованою групою, тобто кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

На виконання доручення слідчого оперативним підрозділом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надано інформацію про те, що 19.08.2023 ОСОБА_6 , здійснив відчуження власного транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ), фактично продовжуючи ним користуватись спільно з іншим підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

Також потерпілим у кримінальному провадженні ТОВ «Сокар Ел Пі Джи» заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення до підозрюваних ОСОБА_6 ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у розмірі 38 941 453, 61 грн. (з ПДВ).

За інформацією ГСЦ МВС України, на теперішній час власником транспортного засобу «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ), яка є близькою особою дружини підозрюваного ОСОБА_6 .

Відтак, прокурор просить суд накласти арешт на рухоме майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні № 0000663 від 18.07.2022 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3641 КК України, а саме транспортний засіб «BMW X6» д.н.з. НОМЕР_1 .

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна.

Статтею 96-2 КК України визначено випадки застосування спеціальної конфіскації.

Зокрема, частиною першою цієї статті встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Так, дослідивши позицією учасників провадження та матеріали клопотання, суд прийшов до висновку, що воно не відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, оскільки арешт на транспортний засіб, в силу мети арешту, не підлягає накладенню, так як адвокатом доведено, що майно не співвідноситься з положеннями визначеними статтею 96-2 КК України, оскільки належить особі, яка немає відношення до кримінального провадження.

Також, прокурором не доведено, що дане майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, а тому позиція прокурора є непереконливою та мета з якою звернувся останній, є належним чином необґрунтованою.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000663 від 18.07.2022 відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10