Справа № 489/7560/23
Провадження № 1-кп/489/994/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

30 листопада 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0001282 від 12.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду начальника сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області у спеціальному званні «капітан поліції», на даний час не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

встановив:

Відповідно до обвинувального акту наказом начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 21.11.2022 № 778 о/с «По особовому складу» ОСОБА_3 призначено на посаду начальника сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області), а наказом начальника ГУНП в Миколаївській області від 07.11.2015 № 3 о/с «По особовому складу» йому присвоєно спеціальне звання - капітан поліції.

ОСОБА_3 , працюючи на посаді начальника сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, маючи спеціальне звання «капітан поліції», будучи відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, виконуючи функції представника влади, вчинив кримінальні правопорушення щодо несанкціонованого збуту інформації з обмежений доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства за наступних обставин.

Так, відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про інформацію», до інформації про фізичну особу (персональні дані) належать відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або меже бути конкретно ідентифікована.

Частиною 2 статті 11 цього Закону передбачено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтерес національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

У свою чергу, згідно зі статтею 21 цього Закону, до інформації з обмеженим доступом віднесено, у тому числі, конфіденційну інформацію.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані визначені як відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до частини 2 статті 5 цього Закону, персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

У свою чергу, згідно з частиною 2 статті 11 зазначеного Закону, до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Частиною 6 статті 6 цього Закону встановлено, що не допускається обробка даних про фізичну особу, яка є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Окрім цього, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 30.10.1997 № 5-зп, у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» (справа К.Г. Устименка), частину четверту статті 23 Закону України «Про інформацію» треба розуміти так, що забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. До конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров`я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані). Згода на збирання, зберігання, використання і поширення відомостей щодо недієздатної особи надається членом її сім`ї або законним представником. У період збирання інформації про нього кожний дієздатний, члени сім`ї або законні представники недієздатного мають право знати, які відомості і з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються. У період зберігання і поширення персональних даних ці ж особи мають право доступу до такого роду інформації, заперечувати її правильність, повноту тощо.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012, у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органам місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Враховуючи викладене, інформація щодо адрес місця проживання та контактних номерів телефонів є персональними даними та відноситься до конфіденційної інформації, а також підлягає обмеженню, оскільки це відповідає захисту права вказаних осіб на невтручання в їх особисте і сімейне життя. Розголошення зазначеної інформації може завдати істотної шкоди їх правам та інтересам, зокрема праву на приватність, має високу ймовірність завдання шкоди цим особам, а шкода від оприлюднення зазначеної інформації для вказаних осіб переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію», обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Крім того, відповідно до частини 1 статі 18 Закону України «Про Національну поліцію», до основних обов`язків поліцейського, у тому числі входить: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Згідно частини 4 статті 25 Закону України «Про Національну поліцію», діяльність поліції, пов`язана із захистом і обробкою персональних даних, Здійснюється на підставах, визначених Конституцією України, Законом України «Про захист персональних даних», іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про Національну поліцію», поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Окрім цього, відповідно до частини 2 статті 28 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські несуть персональну дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинені ними діяння, що призвели до порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.

Статтею 11 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», особи, винні в порушенні законодавства про захист інформації в системах, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІПНП), затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.08.2017 № 676 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.2017 за № 1059/30927 (далі Положення), основними завданнями системи ІПНП є: інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України; забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС; забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади; забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ Положення, в інформаційних ресурсах системи ІПНП обробляється інформація, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Положення, порядок формування та використання інформаційних ресурсів системи ІПНП регулюється окремими нормативно-правовими актами із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» та інших актів законодавства у сфері захисту персональних даних.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення, користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації в цій системі.

Згідно пункту 4 розділу IV Положення, ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються в системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного цифрового підпису абр інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних.

Окрім цього, відповідно до пункту 5 розділу IV Положення, користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводитеся ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.

Відповідно до вимог пункту 5.7 розділу V Методичних рекомендацій щодо алгоритму дій користувачів з організації формування Інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України, затверджених МВС України від 16.01.2014 за № 727/3р, користувачам ІПНП, категорично забороняється використовувати інформацію, отриману з ІПНП, з приватною або будь-якою іншою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків, метою. Користувачі зобов`язані використовувати інформацію ІПНП виключно у рамках чинного законодавства.

Для отримання доступу до ІПНП необхідно заповнити заявку та зобов`язання щодо нерозголошення персональних даних. Працівник, на якого заповнено заявку, ознайомлюється із Положенням про ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженим наказом від 03.08.2017 № 676, законодавством у сфері захисту персональних даних, про що робиться підпис у відповідному розділі в заявці.

Згідно заявки про надання доступу до центрального рівня інформаційного порталу Національної поліції України від 14.01.2019 № 675/51-2019, начальнику сектору інформаційної підтримки Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області (відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області) ОСОБА_3 надано доступ до інформаційних підсистем центрального рівня інформаційного порталу Національної поліції України, у тому числі до рівнів доступу користувача до ІП «АРМ 102», ІП «Єдиний облік», ІП «Особа» УКС ІПНП, ПОШУК Рівня 1, з якою 15.01.2019 під особистий підпис був ознайомлений ОСОБА_6 з визначенням ім`я (логіну) «MKSIT_02», а також ознайомлений з вимогами Положення про ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676 та законодавством у сфері захисту персональних даних.

Окрім цього, ОСОБА_3 , отримавши доступ до роботи з ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», підписав в той же час зобов`язання щодо нерозголошення персональних даних та зобов`язався не розголошувати дані, які йому буде довірено або які стануть йому відомими під час використання інформаційних ресурсів ITC «Інформаційний портал Національної поліції України».

Так, ОСОБА_3 , будучи начальником сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, діючи у порушення вказаного вище законодавства та нормативний документів, які регламентують його діяльність у вказаній сфері, у невстановлені слідством дату та час при невстановлених обставинах дійшов згоди з ОСОБА_7 , який позиціонує себе у розмовах з особами в якості представника ритуального агентства «Миколаївська ритуальна служба», розташованого за адресою: вул. Театральна, буд. 45-А/1, м. Миколаїв, та діяльність якого пов`язана з організуванням поховань і надання суміжних послуг, про збут останньому, шляхом повідомлення у телефонному режимі конфіденційної інформації з обмеженим доступом з єдиної інформаційної системи МВС України, до яких він має доступ у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а саме про адреси раптово померлих осіб на території м. Миколаєва та засобів зв`язку осіб, які повідомили про даний факт в органи поліції, що є персональними даними та які не підлягають розголошенню.

При цьому, ОСОБА_3 , розуміючи, що у зв`язку із займаною ним посадою він має доступ до ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», у тому числі до інформації з обмеженим доступом щодо адрес раптово померлих осіб на території м. Миколаєва та засобів зв`язку осіб, які повідомили про це в органи поліції, будучи попередженим про недопустимість розголошення відомостей із вказаної інформаційно-телекомунікаційної системи, та знаючи про можливість його притягнення за такі протиправні дії до кримінальної відповідальності, вирішив вчинювати злочини у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення злочинів у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж, ОСОБА_3 став збувати за допомогою свого мобільного телефону з номеру мобільного зв`язку НОМЕР_1 , шляхом здійснення телефонних розмов з ОСОБА_7 за його номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 в період часу з 13.02.2023 по 18.02.2023 останньому конфіденційну інформацію з ITC «Інформаційний портал Національної поліції України» про адреси раптово померлих осіб на території м. Миколаєва та засобів зв`язку осіб, які повідомили про даний факт в органи поліції, яка одночасно є інформацією з обмеженим доступом, зберігається в автоматизованих системах, що створена та захищена відповідно до чинного законодавства, до якого він мав доступ у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків.

Так, 14.02.2023 ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи начальником сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області та перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні службового кабінету другого поверху відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: вул. Повздовжня, 42-А, м. Миколаїв, без наявності на це відповідних правових підстав, у порушення вищевказаних нормативних документів, маючи доступ до ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України», за допомогою виданого йому персонального логіну «MKSIT_02» та паролю необхідного для входу в інформаційний портал, ідентифіковано через службовий комп`ютер з використанням ІР-адреси НОМЕР_3 увійшов до інформаційного порталу та шляхом відповідного пошуку об 11:00 год. в підсистемі «АРМ 102» картці № НОМЕР_4 встановив адресу раптово померлої особи на території м. Миколаєва, адресу проживання та засіб зв`язку особи, яка повідомила про даний факт в органи поліції, а саме: АДРЕСА_2 , НОМЕР_5 , у зв`язку з чим в нього виник злочинний умисел на несанкціонований збут раптово виявленої ним зазначеної конфіденційної інформації про особу з обмеженим доступом.

Одержавши 14.02.2023 під час пошуку на монітор службового комп`ютера в електронному вигляді вищезазначену інформацію з обмеженим доступом із ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», створену та захищену відповідно до чинного на момент вчинення кримінального правопорушення законодавства, ОСОБА_3 об 11:00 год. за допомогою свого мобільного телефону з номеру мобільного зв`язку НОМЕР_1 здійснив телефонний виклик на мобільний телефон ОСОБА_7 з номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 , якому в ході телефонної розмови несанкціоновано збув конфіденційну інформацію про особу шляхом її словесного доведення до співрозмовника щодо адреси раптово померлої особи, яка повідомила про даний факт в органи поліції: «…Никольська восем дробь один … сорок два … шестьдесят два … семь семь семь…», яка є інформацією з обмеженим доступом, що зберігається в автоматизованій системі ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України».

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361-2 КК України.

Крім того, 16.02.2023 ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи начальником сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області та перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні службового кабінету другого поверху відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: вул. Повздовжня, 42-А, м. Миколаїв, без наявності на це відповідних правових підстав, у порушення вищевказаних нормативних документів, маючи доступ до ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України», за допомогою виданого йому персонального логіну «MKSIT_02» та паролю, необхідного для входу в інформаційний портал, ідентифіковано через службовий комп`ютер з використанням ІР-адреси НОМЕР_3 увійшов до інформаційного порталу та шляхом відповідного пошуку о 08:54 год. в підсистемі «АРМ 102» картці № НОМЕР_6 встановив адресу раптово померлої особи на території м. Миколаєва та засобів зв`язку особи, яка повідомила про даний факт в органи поліції, а саме: вул. Шосейна (раніше - вул. Фрунзе), буд. 15, кв. 60, м. Миколаїв, +38-095-729-09-99, у зв`язку з чим в нього повторно виник злочинний умисел на несанкціонований збут раптово виявленої ним зазначеної конфіденційної інформації про особу з обмеженим доступом.

Одержавши 16.02.2023 під час пошуку на монітор службового комп`ютера в електронному вигляді вищезазначену інформацію з обмеженим доступом із ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», створену та захищену відповідно до чинного на момент вчинення кримінального правопорушення законодавства, ОСОБА_3 о 08:55 год. за допомогою свого мобільного телефону з номеру мобільного зв`язку НОМЕР_1 здійснив телефонний виклик на мобільний телефон ОСОБА_7 з номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 , якому в ході телефонної розмови повторно несанкціоновано збув конфіденційну інформацію про особу шляхом її словесного доведення до співрозмовника щодо адреси раптово померлої особи на території м. Миколаєва та засобів зв`язку особи, яка повідомила про даний факт в органи поліції: «… Шоссейная … да это Фрунзе … пятнадцать квартира шестьдесят … ноль девяносто пять … семьдесят два … девяносто … три девятки …», яка є інформацією з обмеженим доступом, що зберігається в автоматизованій системі ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України».

Крім того, 18.02.2023 ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи начальником сектору моніторингу відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області та перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні службового кабінету другого поверху відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: вул. Повздовжня, 42-А, м. Миколаїв, без наявності на це відповідних правових підстав, у порушення вищевказаних нормативних документів, маючи доступ до ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України», за допомогою виданого йому персонального логіну «MKSIT_02» та паролю, необхідного для входу в інформаційний портал, ідентифіковано через службовий комп`ютер з використанням ІР адреси НОМЕР_3 увійшов до інформаційного порталу та шляхом відповідного пошуку о 18:13 год. в підсистемі «АРМ 102» картці № НОМЕР_7 встановив адресу раптово померлої особи на території м. Миколаєва та засобів зв`язку особи, яка повідомила про даний факт в органи поліції, а саме: АДРЕСА_3 , НОМЕР_8 , у зв`язку з чим в нього повторно виник злочинний умисел на несанкціонований збут раптово виявленої ним зазначеної конфіденційної інформації про особу з обмеженим доступом.

Одержавши 18.02.2023 під час пошуку на монітор службового комп`ютера в електронному вигляді вищезазначену інформацію з обмеженим доступом із ITC «Інформаційний портал Національної поліції України», створену та захищену відповідно до чинного на момент вчинення кримінального правопорушення законодавства, ОСОБА_3 о 18:13 год. за допомогою свого мобільного телефону з номеру мобільного зв`язку НОМЕР_1 здійснив телефонний виклик на мобільний телефон ОСОБА_7 з номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 , якому в ході телефонної розмови несанкціоновано збув конфіденційну інформацію про особу шляхом її словесного доведення до співрозмовника щодо адреси раптово померлої особи на території м. Миколаєва та засобів зв`язку особи, яка повідомила про даний факт в органи поліції: «Ало, запишите … Крылова тринадцять квартира двадцать два … ноль шестьдесят три … пятьсот двадцать пять … ноль пять четырнадцать», яка є інформацією з обмеженим доступом, що зберігається в автоматизованій системі ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України».

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, вчинений повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361-2 КК України.

15.11.2023 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 361-2 та ч. 2 ст. 361-2 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести підозрюваний: за ч. 1 ст. 361-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 361-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, характеризується позитивно, а також ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник під час підготовчого судового засідання підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 15.11.2023 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження їх прав та свобод, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся. Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України. Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт майна, вжитий за ухвалами слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від від 06.09.2023 у справі № 487/2992/23 - підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому заснований відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту необхідно скасувати. Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 15.11.2023 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2 та ч. 2 ст. 361-2 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 1 ст. 361-2 КК України у виді одного року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 361-2 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 30.11.2023.

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 06.09.2023 у справі № 487/2992/23, - скасувати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia», моделі «ТА-1253», ІМЕІ1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України» № НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «ZTE Blade A7S 2020», моделі «ZTE А7020», ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» № НОМЕР_13 повернути власнику - ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 5736 (п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту - скасувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1