Справа № 466/1550/22
Провадження № 1-кс/466/90/24
У Х В А Л А

05 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб та продовження обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці у кримінальному провадженні № 000030, відомості про які 22.01.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України

встановив :

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження № 000030, відомості про які 22.01.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.05.2021 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів відносно обвинуваченого ОСОБА_9 . Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до 02.04.2022 року (включно), а також ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова до 24.01.2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів відносно обвинуваченого ОСОБА_10 . Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до 02.04.2022 року (включно), а також ухвалами Шевченківського районного суду м.Львова до 24.01.2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2021 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів відносно обвинуваченого ОСОБА_11 . Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до 02.04.2022 року (включно), а також ухвалами Шевченківського районного суду м.Львова до 24.01.2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2021 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів відносно обвинуваченого ОСОБА_12 . Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до 02.04.2022 року (включно), а також ухвалами Шевченківського районного суду м.Львова до 24.01.2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_13 (фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК України 20.05.2021) застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів. 03.02.2022 на підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду щодо ОСОБА_13 скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на ОСОБА_13 покладено такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова даний запобіжний захід продовжено до 14.01.2024 року включно.

Прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на 2 місяці.

Прокурор покликався на те, що на даний час ризики, зазначені в ухвалах слідчого судді про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не зменшились та продовжують існувати. Разом з тим при оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що: наявні докази, які дають підстави підозрювати ОСОБА_13 у вчиненні особливо тяжких злочинів є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; вік і стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_13 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_13 не працює; у разі визнання винуватим ОСОБА_13 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій.

На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати.

Наголошує, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років позбавлення волі, що вчинений останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є актуальними та не відпали. Зокрема: 1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування підозрюваного ОСОБА_13 від суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_13 до втечі. Окрім цього, ОСОБА_13 ознайомлений із матеріалами кримінального провадження, таким чином, останній обізнаний із вагомістю доказів, які наявні у сторони обвинувачення для доведення його вини, а тому така обставина ще в більшій мірі може спонукати обвинуваченого до втечі; 2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому підозрюється ОСОБА_13 . Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_13 обґрунтовано підозрюється у вчиненні розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, а на даний час досудовим розслідуванням не встановлено всіх співучасників кримінального правопорушення. Також, в ході ознайомлення із матеріалами досудового розслідування ОСОБА_14 стали відомі повні анкетні дані, місце проживання та роботи потерпілих і свідків у вказаному кримінальному провадженні. Перебування під цілодобовим домашнім арештом в сукупності із отриманою інформацією значно полегшує підозрюваному можливість вчинення тиску на потерпілих та свідків, як безпосередньо ним, так і за допомогою інших невстановлених співучасників злочину чи зацікавлених осіб. Натомість правоохоронні органи, у зв`язку із закінченням досудового розслідування, позбавлені можливості запобігти таким діям підозрюваного чи зафіксувати їх, оскільки позбавлені можливості проводити будь які слідчі (розшукові) дії; 3) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_13 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину про відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку із тим, що на даний час такі не встановлені. Перебування під домашнім арештом та вільний доступ до засобів зв`язку без будь якого контролю надає ОСОБА_13 можливість спілкуватись із невстановленим співучасником злочину, повідомляти його про здобуті органом досудового розслідування докази та встановлені обставини, що може унеможливити його подальше встановлення; 4) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_13 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин із застосуванням насильства до потерпілого, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення нових злочинів із застосуванням насильства.

Окрім цього, 31.12.2021 СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні № 0000115 від 04.02.2021, ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 КК України, що свідчить про наявність у нього спеціальних навичок та вмінь, необхідних для вчинення злочинів та схильність останнього до вчинення умисних корисливих особливо тяжких злочинів.

Крім цього прокурор звертає увагу суду, що по даному кримінальному провадженні потерпілі та свідки не допитані, а відтак, з метою усунення небезпеки впливу обвинуваченого на вказаних осіб, слід продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці.

Обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що строк тримання обвинувачених під вартою завершується 24 січня 2024 року включно.

Зокрема зазначає, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 завершується 24.01.2024 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені у вищезгаданих ухвалах слідчого судді про застосування та продовження обвинучаченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. Докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжких злочинів є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_9 не працює; у разі визнання винуватим ОСОБА_9 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі та від 8 до 15 років позбавлення волі відповідно, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: 1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_9 до втечі. 2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_9 . Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні розбоїв, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, а на даний час досудовим розслідуванням не встановлено всіх співучасників кримінального правопорушення. 3) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_9 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину про відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку із тим, що на даний час такі не встановлені. 4) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер злочинної діяльності, зазначена вище кількість її епізодів, які встановлені на даний час, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інших злочинів. Прокурор вказує, що згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_9 , прокурор зазначає про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі. Також наголошує, що при виконанні судом вимог ч.3 ст.183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, тому просить не визначати розмір застави.

Разом з тим, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 завершується 24.01.2024 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені у вищезгаданих ухвалах слідчого судді про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_10 у вчиненні особливо тяжких злочинів є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку. Це зокрема: вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_10 не працює; у разі визнання винуватим ОСОБА_10 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі та від 8 до 15 років позбавлення волі відповідно, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховування обвинуваченого ОСОБА_10 від суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_10 до втечі. 2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_10 . Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні розбоїв, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, а на даний час досудовим розслідуванням не встановлено всіх співучасників кримінального правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, ОСОБА_10 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину про відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку із тим, що на даний час такі не встановлені. 4) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер злочинної діяльності, зазначена вище кількість її епізодів, які встановлені на даний час, що вказує на схильність підозрюваного ОСОБА_10 до вчинення інших злочинів. Прокурор вказує, що згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_10 , прокурор зазначає про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі. Також наголошує, що при виконанні судом вимог ч.3 ст.183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, тому просить не визначати розмір застави.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 завершується 24.01.2024 року, а тому, як зазначає прокурор, виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені у вищезгаданих ухвалах слідчого судді про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_11 у вчиненні особливо тяжкого злочину є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку, це зокрема: вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_11 не працює; у разі визнання винуватим ОСОБА_11 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі; ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: 1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_11 до втечі. Що, зокрема, підтверджується повідомленням Генерального консульства Чеської Республіки від 18.06.2021 про спробу отримання віз з метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапортом працівника поліції про встановлення даного факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_11 2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_11 , зокрема заподіянні працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах та у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень. 3) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик підтверджується тим, ОСОБА_11 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину про відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку із тим, що на даний час такі не встановлені. 4) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні корисливі злочини із застосуванням насильства до потерпілого, що вказує на схильність підозрюваного до вчинення нових злочинів із застосуванням насильства. Згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_11 , прокурор вказує про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі. Також наголошує, що при виконанні судом вимог ч.3 ст.183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, тому просить не визначати розмір застави.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 завершується 24.01.2024 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені у вищезгаданих ухвалах слідчого судді про застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати. При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове розслідування прийшло до висновків, що наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_12 у вчиненні особливо тяжкого злочину є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку. Це зокрема: вік і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_12 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_12 не працює; у разі визнання винуватим ОСОБА_12 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі; ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: 1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування обвинуваченого ОСОБА_12 від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже сам по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_12 до втечі. Що, зокрема, підтверджується повідомленням Генерального консульства Чеської Республіки від 18.06.2021 про спробу отримання віз з метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапортом працівника поліції про встановлення даного факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_12 2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_12 , зокрема заподіянні працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах та у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу тілесних ушкоджень. 3) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_12 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину про відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку із тим, що на даний час такі не встановлені. 4) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_12 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні корисливі злочини із застосуванням насильства до потерпілого, що вказує на схильність підозрюваного до вчинення нових злочинів із застосуванням насильства. Згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_12 , прокурор наголошує про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі. Разом з тим, при виконанні судом вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, зокрема, те, що ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, тому прокурор вважає за наслідками розгляду даного клопотання скористатись правом не визначати розмір застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи, наведені у письмових клопотаннях.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисники ОСОБА_6 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечили, просили суд застосувати до них запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_4 просили застосувати нічний домашній арешт до обвинуваченого ОСОБА_13 у зв`язку із станом здоров`я.

Ознайомившись з поданими клопотаннями, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинувачених, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

21.05.2021 на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова щодо обвинуваченого ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів. 03.02.2022 на підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду щодо ОСОБА_13 скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово. Підставою для обрання запобіжного заходу - домашнього арешту стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини в справі та незаконно впливати на потерпілих та свідків. Строк домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_13 неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 14.01.2024 р.

Суд вважає, що з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_13 домашнього арешту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для продовження запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Судом встановлено, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_13 та тяжкості інкримінованого йому діяння, його процесуальної поведінки, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому на 2 місяці.

Обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинуваченого під вартою неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 24.01.2024 р.

Обвинуваченому ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався у встановленому порядку та завершується 24.01.2024 р.

Обвинуваченому ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинуваченого під вартою неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 24.01.2024 р.

Обвинуваченому ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався у встановленому порядку та завершується 24.01.2024 р.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує те, що:

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі та від 8 до 15 років позбавлення волі відповідно, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого;

ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі та від 8 до 15 років позбавлення волі відповідно, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого;

ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, тобто усвідомлював небезпечність своїх дій. ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого;

ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, санкція статті яких передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, що вчинені останнім із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.

За злочини, вчинені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі. Суд вважає, що з врахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченим судом в разі доведення їх винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинувачених від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого злочину, продовження злочинної діяльності, систематичний характер злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не стали та вчинили нові умисні корисливі злочини із застосуванням насильства до потерпілого, що вказує на схильність обвинувачених до вчинення нових злочинів із застосуванням насильства. Про існування вказаних ризиків свідчить систематичний характер злочинної діяльності, зазначена вище кількість її епізодів, які встановлені на даний час, що вказує на схильність обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вчинення інших злочинів. Такі ризики існували на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не зменшилися та продовжують мати місце на даний час.

Суд виходить із принципу забезпечення захисту інтересів суспільства, які переважують правило поваги до особистої свободи, оскільки життя людини є найвищою цінністю, а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні вмисного вбивства з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване стосовно до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Суд вважає доцільним продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На переконання суду, застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , документи, що їх характеризують, відомості про стан здоров`я, приймаючи до уваги, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження такого, існують на даний час і не зменшилися, а також те, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачена кримінальна відповідальність лише у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, є підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які в даному провадженні не допитані, а також те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 намагались виїхати за межі України, що підтверджується повідомленням Генерального консульства Чеської Республіки від 18.06.2021 про спробу отримання віз з метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапортом працівника поліції про встановлення даного факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , тому суд дійшов висновку, що їм слід продовжити строк тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Разом із тим, згідно із п. 51 вказаного вище рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваним суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний не встановлено.

У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд вправі при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки обвинуваченим інкримінується вчинення кримінального правопорушення насильницького характеру, суд вважає за недоцільне визначати обвинуваченим заставу.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 369, 372, 376, КПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати квартиру АДРЕСА_2 цілодобово строком на 2 місяці: з 05 січня 2024 року по 04 березня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , крім обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України, такі обов`язки:

- не залишати квартиру АДРЕСА_2 цілодобово;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії покладених судом на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язків становить два місяці - з 05 січня 2024 року по 04 березня 2024 року включно.

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб- задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 05 січня 2024 року по 04 березня 2024 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 05 січня 2024 року по 04 березня 2024 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 05 січня 2024 року по 04 березня 2024 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 05 січня 2024 року по 04 березня 2024 року включно .

Для виконання копії ухвали скерувати у Державну установу «Львівська установа виконання покарання (№19) за місцем утримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Копії ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.

Копію ухвали скерувати прокурору Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 для контролю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали складено 08 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1