Справа № 642/354/23
Провадження: № 1-кс/642/411/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова клопотання слідчого Другого слідчого відділу (із дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, старшого лейтенанта ОСОБА_3 поданого у кримінальному провадженні за №0000285 від 23 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт майна-

В С Т А Н О В И В :

31 січня 2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся слідчий із клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 23.04.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.04.2022 громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обіймає посаду начальника відділення воєнізованої охорони ЮЖД пожежного потягу Харків Сортувальний, рухався на власному автомобілі марки «Chevrolet» модель «Lacetti» з д.н.з. « НОМЕР_1 » по трасі «Харків-Київ» з м. Харкова до м. Полтави, у зв`язку з передислокацією його робочого місця до залізничної станції «Полтава Південна».

В населеному пункті Коротич Харківської області, ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції. Під час зупинки, поліцейський жестом руки показав автомобілю прийняти праворуч та зупинитися на узбіччі. Після зупинки ОСОБА_6 , до нього підійшов поліцейський вдягнутий у формений одяг у бронежилеті з автоматом, на обличчі якого була одягнута маска. Не представившись, він висунув вимогу пред`явити паспорт громадянина України та технічний паспорт на автомобіль. Після перевірки документів, працівник поліції попросив відчинити багажник для перевірки, після чого був перевірений і він-код автомобіля.

В той же час, працівник поліції повідомив ОСОБА_6 , що від нього йде запах алкоголю та запропонував пройти тест на наявність алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 підійшов до поліцейського автомобілю та сів на переднє пасажирське сидіння. На водійському кріслі вже знаходився співробітник поліції. Поліцейський, який знаходився у автомобілі, також задав йому питання щодо вживання алкоголю в цей день або напередодні, на що ОСОБА_6 повідомив, що алкоголь не вживав. Поліцейський дістав коробок в якому знаходився, нібито, алкотестер (назву пристрою поліцейський не повідомляв), вставив пластикову колбу у пристрій, надав ОСОБА_6 , щоб він подихав. Після цього поліцейський повідомив його, що алкотестер показав наявність у організмі алкоголю - 0,3 проміле. Самі результати тесту він не показав та одразу почав стверджувати, що ОСОБА_6 ввів його в оману. Після заперечень ОСОБА_6 , працівник поліції повідомив, що за вказане правопорушення передбачено стягнення штрафу у розмірі 51000 грн., який він повинен буде сплатити, а до того ж, його автомобіль заберуть у «Тероборону», або заберуть туди і самого ОСОБА_6 . Почувши це, ОСОБА_6 показав йому додаткові документи та повідомив, що не можу бути у алкогольному сп`янінні, оскільки зараз прямує на роботу та показав посвідчення працівника воєнізованої охорони ЮЖД, посвідчення рятівника, військовий квиток та посвідчення про відстрочку від призову.

Між собою, поліцейські обговорювали питання необхідності вилучення трьох автомобілів до Територіальної оборони і в подальшому, поліцейський, який знаходився у автомобілі, запропонував ОСОБА_6 надати їм грошові кошти. З`ясувавши, що у ОСОБА_6 відсутня готівка, поліцейський сказав показати баланс картки «ПриватБанк» і сказав, щоб він перевів на вказану ним карту 40 000 гривень. ОСОБА_6 відмовився, проте, поліцейський висунув погрозу про вилучення автомобілю, через що, ОСОБА_6 надав свою згоду на перерахування коштів. Поліцейський продиктував 16 цифр карти, на яку необхідно було здійснити відповідний переказ (при цьому, він знав ці цифри напам`ять). Після перерахування грошей, ОСОБА_6 віддали назад документи та сказали, щоб він швидко їхав.

Під час досудового розслідування потерпілим ОСОБА_6 була надана роздруківка з мобільного додатку «Приват24» та квитанція про здійснену транзакцію, завдяки чому було встановлено, переведення 40000 на протиправну вимогу працівників поліції було здійснено на картку АТ КБ «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 , відкриту на ім`я « ОСОБА_7 ».

З метою отримання відомостей про користувача вказаної банківської карти та номеру його мобільного телефону, прокурором винесено постанову про проведення тимчасового доступу до речей і документів АТ КБ «ПриватБанк». В ході проведеного тимчасового доступу встановлено, що користувачем банківської карти є громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 і користується номером мобільного телефону НОМЕР_3 .

В подальшому, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_8 від 14.07.2022, органом досудового розслідування проведено тимчасовий доступ до речей і документів АТ КБ «ПриватБанк» з метою встановлення руху коштів за банківською карткою НОМЕР_2 ОСОБА_7 , а також отримання записів з камер відеоспостереження щодо зняття готівкових коштів з банкоматів у період з 01.01.2022 по 27.06.2022. Аналізом отриманої інформації встановлено, що через банківську карту НОМЕР_2 було переслано значну кількість грошових коштів, а фактичне проведення транзакцій та зняття готівкових коштів здійснювалося громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході виконання доручення слідчого, оперативними співробітниками другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Харкові) встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 і користується номером мобільного телефону НОМЕР_4 . Крім того, встановлено, що вказана особа є чоловіком доньки ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , а також у період з 09.12.2008 по 27.02.2018 працювала в системі МВС України, зокрема, на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби батальйону дорожньо-патрульної служби відділу Державтоінспекції з обслуговування м. Харкова та автомобільно-технічної інспекції ГУ МВС України в Харківській області.

Таким чином, отримана в ході тимчасового доступу інформація, а також матеріали виконаного доручення, надають органу досудового розслідування висунути припущення про те, що ОСОБА_5 має фактичний доступ до картки ОСОБА_7 та виступає посередником у отриманні неправомірної вигоди співробітниками Національної поліції України, використовуючи, при цьому, свої зв`язки та досвід, отримані під час роботи на посадах в Державтоінспекції.

Крім того, аналізом руху грошових коштів банківської карти НОМЕР_2 ОСОБА_7 , встановлено, що, зокрема, 21.02.2022 о 06 год. 47 хв. з банківської карти громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було здійснено транзакцію щодо перерахування 48500 , 00 грн.

Допитаний під час досудового розслідування у процесуальному статусі свідка громадянин ОСОБА_10 повідомив, що 21.02.2022 він рухався на автомобілі марки «Nissan» модель «Murano» з д.н.з. « НОМЕР_6 » з м. Харкова в бік смт. Старий Мерчик Харківської області. Рухаючись трасою М03, поблизу н.п. Коротич Харківської області, його автомобіль був зупинений працівниками Національної поліції, під приводом того, що ОСОБА_10 , начебто, перебував у стані алкогольного сп`яніння (хоча в дійсності, свідок не вживав жодних алкогольних напоїв). Після проходження тесту, за допомогою пристрою «Драгер», один з працівників поліції, сказав, що ОСОБА_10 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, швидко сховавши, при цьому сам пристрій. На заперечення ОСОБА_10 і його вимогу, у такому разі, скласти відповідний протокол, співробітник поліції сказав, що все одно автомобіль евакуюють і він буде знаходитися на штрафмайданчику до відповідного рішення суду. При цьому, для уникнення цих негативних наслідків, поліцейський висунув вимогу передати йому 50000, 00 грн, продемонструвавши зазначену суму на екрані свого мобільного телефону. На обурення ОСОБА_10 , поліцейський сказав молодшому співробітнику поліції викликати евакуатор. За таких обставин, свідок був вимушений надати неправомірну вигоду, перерахувавши її на банківську карту НОМЕР_2 , номер якої був продиктований співробітником поліції, який висунув відповідну вимогу.

Під час пред`явлення для впізнання, ОСОБА_10 впізнав у поліцейському, що вимагав у нього грошові кошти інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

30.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 23.01.2024 проведено обшук квартири АДРЕСА_4 , в ході якого були виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_11 марки «Iphone» модель «12 Pro» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 .

Так, вилучений мобільний телефон відповідає ознакам речових доказів, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки являє собою матеріальний об`єкт, що зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки у ньому можуть міститися дані про спілкування ОСОБА_11 з підозрюваним ОСОБА_12 , а також з іншими особами, причетними до вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на це, постановою слідчого від 30.01.2024 виявлений мобільний телефон визнано речовим доказом.

Прокурор в судове засідання надав заяву, в якій просив розглядати клопотання про арешт майна без його участі та просив суд його задовольнити.

Власник майна та представник власника майна в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про розгляд клопотання повідомлений представник своєчасно та належним чином.

За таких обставин, в силу вимог ч.1 ст.172 КПК України неприбуття осіб не є перешкодою для розгляду клопотання та відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про накладення арешту на майно, враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 167-173 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження,а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосібвідповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131-132, 167, 170-171 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (із дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, старшого лейтенанта ОСОБА_3 поданого у кримінальному провадженні за №0000285 від 23 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 30.01.2024 під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_4 , а саме:

- мобільний телефон ОСОБА_11 марки «Iphone» модель «12 Pro» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 .

Визначити місцем зберігання арештованого майна - камеру зберігання речових доказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (м. Полтава, вул. Гоголя, 25).

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та слідчому.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1