Справа № 749/1337/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/22/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Корюківської оружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчої СВ ВП № 2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000016 від 18 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання та додані до нього матеріали, не містять достатніх і належних доказів наявності правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки не надано достатніх доказів, що вилучені речі є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не вказано виконання яких саме завдань планує досягти слідча при застосуванні такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, відповідно є недоведеним обґрунтування необхідності арешту вилученого майна, тобто посилання слідчої на те, що вилучене майно може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, на переконання слідчого судді є припущенням сторони обвинувачення.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурором була подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати її та задовольнити клопотання про арешт майна. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах кримінального провадження наявні достатні докази, щоб вважати, що зазначене в клопотанні слідчого майно було знаряддями вчинення кримінального правопорушення, також, постановою слідчого його визнано речовим доказом. Вказує, що з метою збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, оскільки незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник власника майна просить відмовити у її задоволенні.

До суду апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду не з`явився, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, думку представника власника майна, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та правильно визначені правові підстави для цього.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказані правові норми, якими регулюється порядок застосування інституту забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, наведені органом досудового розслідування в клопотанні про арешт майна є необґрунтованими, а підстави для накладення арешту на майно, визначені ст. 170 КПК України, в даному провадженні відсутні.

В ухвалі слідчого судді проаналізовано, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, що стороною обвинувачення не доведено правових підстав для накладення арешту, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, зазначено, що в клопотанні відсутнє належне обґрунтування того, що тимчасово вилучене майно, а саме спеціалізовані вантажні сідлові тягачі, спеціалізовані напівпричіпи з металевими контейнерами та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів були знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Корюківської оружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчої СВ ВП № 2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000016 від 18 грудня 2023 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4