ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000439 за апеляційними скаргами прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сахновщина Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, ФОП, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст. 296 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

З вироку суду вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, 22.02.2015 приблизно о 18.30 год., ОСОБА_9 , діючи в групі з особою, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження та невстановленими під час досудового розслідування особами, знаходячись у громадському місці, у приміщенні бізнес-центру «Паралель 50», розташованого за адресою: м.Харків, вул.Іванова,7/9, біля входу до «Харківського антикризового центру», розташованому на 1 поверсі у зазначеному бізнес-центрі, де проводилась прес-конференція за участю більше ніж 30 активістів Євромайдану та представників громадських організацій, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи загальноприйняті правила та норми поведінки, разом з особою, матеріали, відносно якої виділені в окреме провадження почав виражатися на адресу ОСОБА_11 нецензурною лайкою, та особа, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження наніс останньому близько 5 ударів в область обличчя, спричинивши потерпілому фізичний біль.

Після чого ОСОБА_9 , продовжуючи спільні хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, продовжуючи виражатися на адресу ОСОБА_11 нецензурною лайкою, наніс йому два удари в область обличчя зліва, спричинивши фізичний біль.

Потім, не встановлені в ході досудового розслідування особи обхопили ОСОБА_11 за корпус позаду, нахилили вперед, після чого поклали на підлогу обличчям до низу, позбавляючи його чинити опір вказаним хуліганським діям. Водночас, особа, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження продовжував наносити ОСОБА_11 удари кулаком та ногою в область голови та обличчя, а всього наніс близько 15 ударів. Вищевказані хуліганські дії продовжувались близько 5 хвилин, та були припинені при втручанні сторонніх осіб. В той же день потерпілий ОСОБА_11 був госпіталізований до Харківської клінічної міської лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова.

Дїї ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, яка виразилась в нанесенні ударів потерпілому ОСОБА_11 , вчинене групою осіб.

Виправдовуючи ОСОБА_9 у вчиненні злочину суд першої інстанції зазначив, що органом досудового розслідування доказів, що доводять винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не надано.

Потерпілим ОСОБА_11 під час судового розгляду було заявлено про те, що він претензій до ОСОБА_9 не має, заявлені раніше позовні вимоги про відшкодування шкоди не підтримує, інших клопотань процесуального характеру потерпілий до суду не подавав.

Вважає, що під час судового розгляду судом встановлено, що стороною обвинувачення не доведені основні і обов`язкові ознаки грубого порушення громадського порядку - наявність особливої зухвалості, з мотивів явної неповаги до суспільства. Суд зазначає, що під час прес-конференції та після жодних порушень громадського порядку з боку обвинуваченого ОСОБА_9 зафіксовано не було, як то нецензурної лайки, зриву прес-конференції або спричинення тілесних ушкоджень будь-кому, в тому числі і потерпілому, що підтверджують свідки.

При цьому суд критично віднісся до показань потерпілого про нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також показань свідка ОСОБА_12 , так як вони є непослідовними і містять протиріччя.

Вказує, що за висновками експертиз № 203-А/15 від 13.03.2015 року, № 214-КЕ/2015 від 12.08.2015 року, № 230-А/15 від 25.03.2015 року, № 161/к від 26.10.2015 року у ОСОБА_11 встановлено наявність щелепно-лицьової травми: закриті переломи лівої виличної кістки та лівої виличної дуги із зміщенням та травматичним набряком м`яких тканин у лівій навколоорбітальній ділянці обличчя. Проте на час його огляду - 22.02.2015 через годину після події було діагностовано «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забої м`яких тканин обличчя, голови; алкогольне сп`яніння» (згідно даним карти виїзду швидкої медичної допомоги №953 від 22.02.2015), потерпілий надавав скарги на «головний біль, нудоти, слабкість», тобто ці скарги мали загальний характер, та не відповідали об`єму і характеру лицьової травми, що було встановлено у ОСОБА_11 пізніше.На наданих на експертизу рентгенограмах лицьового відділу черепа № 8453 від 22.02.2015 не було встановлено будь-яких ознак, які б вказували на кістково-травматичну патологію. Скарги, характерні для травми лиця потерпілий вказав 23.02.2015 о 12.00 год.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Належним чином не проаналізував усі докази у їх сукупності, не надано належну оцінку медичній документації, неправильно оцінено показання свідків, так як свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 вказували, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_16 наносили йому удари, штовхали та висловлювали обсценну лексику.

Звернув увагу, що ОСОБА_9 взагалі відмовився давати показання, брати участь у відтворенні обстановки та події.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

В запереченнях на апеляційні скарги захисних ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви стосовно доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правильного висновку про те, що вони не доводять, що в діях ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

При кваліфікації хуліганства, перш за все слід звернути увагу на те, що безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Крім того, хуліганство супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, де під особливою зухвалістю розуміють нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з побоями та іншим насильством, яке спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале, що довгий час не припиняється, порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

При вчиненні хуліганства з особливою зухвалістю, на відміну від злочинів проти особи, потерпілий та правопорушник зазвичай не є між собою знайомими, а вчинення конкретного правопорушення спрямовується не з метою заподіяти конкретній особі тілесних ушкодження або ж завдання будь-якого фізичного болю особі, а з метою порушення громадського порядку. Тобто, суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство з особливою зухвалістю за наявності у сукупності таких обставин кримінального провадження, як: обвинувачений і потерпілий між собою були знайомі; до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; зі змісту протиправних дій кожного із обвинувачених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Під час судового провадження було встановлено, що 22.02.2015 о 17.00 18.30 год у приміщенні бізнес-центру «Паралель 50» за адресою: м. Харків вул. Іванова,7/9 проводилася прес-конференція за участю активістів Євромайдану та представників громадських організацій, на якій також були присутні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Проте будь-яких порушень громадського порядку в залі, де проводилася прес-конференція, зафіксовано не було, що підтверджується відеозаписом та показаннями свідків, з яких вбачається, що після провокативного питання ОСОБА_11 між учасниками прес-конференції відбулася словесна перепалка, при цьому лайки з використанням нецензурних слів та бійки не було. До того ж, свідки бачили, що ОСОБА_11 попросили вийти із залу в хол бізнес-центру, де ОСОБА_9 та потерпілий дійсно перебували поряд, але жоден зі свідків не бачив, щоб ОСОБА_9 наносив ОСОБА_11 удари.

Суд правильно критично оцінив показання потерпілого та свідка ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_9 завдавав ударів ОСОБА_11 , так як такі показання не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. З показань свідка ОСОБА_17 , вона в хол бізнес-центру, де, зі слів потерпілого йому були спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_9 , не виходила. При цьому свідок вказувала, що в залі конференції бійки не було.

Більше того, відразу після події, ОСОБА_11 , знаючи особисто ОСОБА_9 , не вказував на нього, як на особу, яка завдала йому тілесних ушкоджень, а повідомляв, що тілесні ушкодження йому завдали невідомі особи.

Сам факт наявності у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що ніким не оспорюється, не вказує на вчинення ОСОБА_9 хуліганських дій із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень.

Крім цього, з показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що вони бачили штовханину в холі бізнес-центру, та те, що ОСОБА_11 лежав на підлозі, а на ньому сидів Кутовий. Будь-яких дій з боку ОСОБА_9 щодо ОСОБА_11 не бачили.

З огляду на викладене, стороною обвинувачення не доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Тобто, судом першої інстанції детально досліджено всі докази, надані стороною обвинувачення, та вжито всіх можливих заходів у рамках кримінального провадження для з`ясування обставин та усунення протиріч.

В ході судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_18 в суді і вичерпані можливості їх отримати. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_18 складу інкримінованого кримінального правопорушення є правильним та обґрунтованим.

Відсутні підстави і для призначення нового судового розгляду, відповідно до положень ст.ст.412, 415 КПК України, як про це просить прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Істотних порушень процесуального закону, що стали б підставою для скасування вироку, місцевим судом допущено не було.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_9 , немає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4