Справа № 297/1559/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/217/20 за апеляційною скаргою прокурора Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, громадянина України, не працюючого, раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2018 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України і призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2018 року, враховуючи п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, у вигляді обмеження волі на строк 25 (двадцять п`ять) днів, остаточно призначивши ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік 25 (двадцять п`ять) днів.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року місяців не вчинить нового кримінального правопорушення, та покладено на нього обов`язки згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Згідно з вироком, - ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20 квітня 2018 року вироком Берегівського районного суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Після набрання вироком законної сили, 05 червня 2018 року, старшим інспектором Берегівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_8 було ознайомлено засудженого ОСОБА_7 з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, роз`яснено обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 37 КВК України, попереджено про наслідки ухилення від відбування вказаного виду покарання, передбачені в ч. 1 ст. 40 КВК України та винесено ОСОБА_7 застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою від отримання направлення до Яношівської сільської ради Берегівського району для відбування кримінального покарання у виді громадських робіт та попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

Однак, ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від громадських робіт, в порушення вимог ст. ст. 36, 37, 39, 40 КВК України, маючи можливість до відбування покарання у вигляді громадських робіт, без поважних причин для виконання громадських робіт до Яношівської сільської ради Берегівського району не з`явився, чим умисно ухилився від відбування кримінального покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Крім того зазначає, що ч.2 ст.75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також із змісту ч.3 ст.78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст.75 КК України, у зв`язку з чим повторне звільнення випробуванням від відбування покарання, призначеного із застосуванням ст.71 КК України є неприпустимим. Просить вирок суду скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким за ч.2 ст.389 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 місяців арешту. На підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом складання, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2018 і остаточно призначити покарання 3 місяці 25 днів арешту.

В подальшому прокурор подав зміни до апеляційної скарги та просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.389 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.2 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст.71, 75 КК України.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2018 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала зміни до апеляційної скарги та просили задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого та захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і його явка не визнавалась апеляційним судом обов`язковою; від обвинуваченого не надходило заяв про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги; прокурор не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторін обвинуваченого та захисника.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію його дій за ч. 2 ст.389 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються і апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються, у зв`язку з чим визнаються обґрунтованими і належним чином вмотивованими, такими, що ґрунтуються на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження.

Тому, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 переглядається в межах доводів апеляційної скарги, зокрема щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 було вчинено в період часу з 20.04.2018. При цьому, за правилами ст.12 КК України, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України, належить до кримінальних проступків, максимальне покарання за санкцією якої є обмеження волі на строк до 3 років. Тому, при застосуванні ст.49 КК України до такого кримінального правопорушення, застосовується п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення, зокрема, кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 необхідно обчислювати від 20.04.2018, який станом на день апеляційного розгляду минув, що узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 (справа № 521/8873/18), тому на підставі ч,5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 2 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.2 ст.389 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 заяву про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності не подав, відтак обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання на підставах ч. 2 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2018 року щодо останнього підлягає самостійному виконанню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.389 КК України на 1 рік обмеження волі.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст.71, 75 КК України.

На підставі ч.2 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 20.04.2018 щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді