Справа № 346/235/24
Провадження № 1-кп/346/390/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/346/390/24, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2023 року за № 0000995 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , уродженця, жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, українця, громадянина України, не працює, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч.1 ст.309, ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану; незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, а також домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

З 17:20 год. 27.10.2023 року по 08:00 год. 28.10.2023 року обвинувачений, перебуваючи біля комунального підприємства «Притулок для безпритульних собак», що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 , з метою особистої наживи, з корисливих мотивів, вирішив вчинити крадіжку з приміщення за вищевказаною адресою. Він, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з метою особистого збагачення, із проникненням у інше приміщення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, знаючи про те, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 та продовженого з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023 року, шляхом видавлювання вікна, таємно проник до вказаного приміщення, де переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, таємно викрав із приміщення: бухту електричного кабелю довжиною 100 м марки «ШВВП 2Х1.0», вартістю 1 228,35 грн. та зарядний пристрій до телефону вартістю 271 грн., які належали потерпілій ОСОБА_7 . Після цього, обвинувачений місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши цій потерпілій майнову шкоду в загальному розмірі 1 499,35 грн.

Також, обвинувачений, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», наказів Міністерства охорони здоров`я України № 481 від 20.08.2008 року та № 634 від 29.07.2010 року, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання без змети збуту психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав зіп-пакет із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) у кількості 0,1794 грама, який зберігав за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , без мети збуту для особистого вживання. 28.10.2023 року вказану речовину виявлено під час проведення огляду місця події за місцем проживання обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений перебуває в шлюбі з потерпілою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_2 .

За період шлюбу обвинувачений умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо своєї дружини, що призводить до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої.

На розгляді в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 18.08.2023 року за №0000779, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме в умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства стосовно дружини ОСОБА_4 , яке полягало у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою та погрозі фізичною розправою.

Згідно з постановою вказаного суду від 27.11.2023 року обвинуваченого визнано винним у вчиненні 27.10.2023 року та 28.10.2023 року адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашнього насильства щодо його дружини, яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, та застосовано остаточне адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 50 годин.

Однак, після вжиття вказаних заходів реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї, обвинувачений правильних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, продовжуючи свою протиправну поведінку, 06.12.2023 року близько 08:00 год., перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо потерпілої, а саме конфлікт із своєю дружиною, під час якого штовхав її та словесно ображав, що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості її життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 та ч. 4 ст.185 КК України, визнав повністю, при цьому пояснив, що прийшовши до потерпілої на роботу, точної дати не пам`ятає, на територію вищевказаного притулку, куди вона його впустила на каву, просив її повернутися додому. В процесі цієї розмови між ними розпочалася суперечка, під час якої він вживав щодо неї нецензурну лексику, яку й вона у відповідь, шарпав її за одяг. З метою нашкодити потерпілій, а також влаштувати їй безлад на роботі, який вона залишила в його будинку, в той час, коли вона відвернулася, приблизно о 09:00 год. відчинив вікно в притулку (відігнув цвях). Близько 21:00 - 22:00 год., в темну пору того дня, він повернувся до вказаного приміщення притулку, проник до нього через вказане вікно, звідки викрав бухту дроту (кабелю) та зарядний пристрій («блочок»), та вийшов з нього таким же шляхом, маючи бажання, щоб потерпіла прийшла до нього. Через 2 дні до нього приїхали працівники поліції та запропонували добровільно видати кабель, який він видав, надавши згоду (підписавши документи) на проведення огляду в його будинку. Не має бажання в майбутньому тривожити потерпілу і якщо пройде відповідну реабілітацію має намір повернутися до служби в ЗСУ. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати, розуміє, що зробив дурницю, не подумавши. Вину вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України, він визнав частково, зазначивши, що під час проведення огляду в його будинку (28.10.2023 року) надав працівникам поліції пакетик, що випав з кишені сина потерпілої ОСОБА_8 , який за тиждень до цього (до проведення огляду) ночував у нього, з метою перевірки його вмісту, а також особистої цікавості, оскільки наркотичні засоби не вживає, тобто підтвердив зберігання пакетика у нього тиждень, однак, вміст речовини в середині нього йому не була відома. Думав, що коли повернеться її син, то спитає його про це, оскільки бували випадки, що він до того бачив його «скляні очі».

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, покарання останньому просить призначити на розсуд суду (а.п. 38).

Однак, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим вини, його вина у вчиненні вказаних інкримінованих кримінальних правопорушеннях повністю доводиться такими наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка підтвердила обставини вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення щодо неї та пояснила, що 06.12.2023 року близько 08:00 год. вона разом зі знайомою ОСОБА_9 йшла на роботу до вищевказаного притулку. Обвинувачений, як зазвичай, в нетверезому стані, систематично зустрічаючи її, не давав можливості їй пройти по дорозі, хапав за сумку, шарпав за одяг, ображав нецензурною лайкою, погрожував розправою, поводився агресивно. На її пояснення щодо відсутності бажання спілкування з ним, а також відсутністю вільного часу, обвинувачений не реагував, вважаючи, що вона повинна слухати лише його. Потерпіла попросила ОСОБА_9 фіксувати (знімати) вказане на мобільний телефон. Внаслідок зазначених подій у неї був нервовий стрес, мікроінсульт, з приводу чого проходила лікування, порушився сон, вона боїться ходити самостійно. Крім того, прийшовши на роботу до притулку, 28.10.2023 року потерпіла помітила напіввідкрите у ньому вікно та звернула увагу на деякі дрібниці (відсутність чайника на своєму місці, порушення порядку розміщення ліків, розкидані розетки та коробки, а також відсутність бухти дроту (кабелю)), у зв`язку з чим викликала поліцію. З обвинуваченим потерпіла фактично не проживає з 01.07.2023 року, а її син ОСОБА_8 27.10.2023 року виїхав за межі України та з обвинуваченим з 2020-2021 років не проживав, оскільки не поділяв його позицію щодо вживання алкоголю. Вона особисто не бачила вживання обвинуваченим наркотичних речовин, але, враховуючи стан, в якому він перебував під час її відвідування за місцем роботи (притулку), то вважає, що він перебував під дією якихось речовин, оскільки мав змінений зовнішній стан. Просить призначити обвинуваченому справедливе покарання;

-даними протоколу огляду місяця події від 28.10.2023 року та фото таблицями до нього, згідно з якими огляд проводився на території комунального підприємства «Коломийський притулок для безпритульних собак», що за адресою: АДРЕСА_1 , на яких зображено загальний вигляд приміщення, з якого викрадено речі; вікна вказаного приміщення, з якого вилучено слід пальців рук, під час якого виявлено та вилучено слід взуття, який опечатано в паперовий конверт, а також в центральній стійці із внутрішньої сторони рами вікна, що в спальному приміщенні безпосередньо біля лівого краю, виявлено слід пальця руки, який перекопійовано за допомогою липкої стрічки на аркуш паперу (а.п. 39-52);

- даними протоколу огляду місця події від 28.10.2023 року та фото таблицями до нього, згідно з якими огляд проведено на території господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі письмової заяви ОСОБА_5 від 28.10.2023 року), під час якого виявлено та вилучено бухту кабелю електричного, зарядний пристрій до телефону, які опечатано в спец пакет, а також полімерний пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору (розсипчастою (а.п. 53-65, 129));

- даними висновку експерта № СЕ-19/109-23/12889-Д від 02.11.2023 року, відповідно до якого слід пальця рук максимальними розмірами 15х21 мм, який виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події, за матеріалами кримінального провадження № 0000995, придатний для ідентифікації; слід пальця рук максимальними розмірами 15х21 мм залишений безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 86-91);

- даними висновку експерта № СЕ-19/109-23/12836-НЗПРАП від 06.12.2023 року, згідно з яким надана на дослідження речовина в полімерному пакеті містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількість психотропної речовини PVP становить 0,1794 грама (а.п. 98-100);

- даними висновку експерта № СЕ-19/109-23/12841-ТВ від 19.12.2023 року, згідно з яким ринкова вартість станом на 28.10.2023 року нової бухти шнура марки «ШВВП» типорозміру «2х1,0» довжиною «100 м» виробника «ПРИКАРПАТКАБЕЛЬ», наданого на дослідження бувшого у користуванні мережевого зарядного пристрою (адаптера) марки «HUAWEI SuperCharge» моделі «НW-100225Е00» білого кольору з кабелем «BOROFONE micro USB to USB» чорного кольору становила 1 499,35 грн. (вартість по об`єктах окремо наведена в таблицях, відповідно 1 228,35 грн. та 271 грн. (а.п. 72-81));

-даними постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.11.2023 року, відповідно до якої обвинувачений притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_4 (щодо подій 27.10.2023 року та 28.10.2023 року) та йому призначалось остаточне стягнення у виді громадських робіт на строк 50 годин (а.п. 104);

-даними протоколу огляду предмета від 12.12.2023 року, відповідно до якого проведено огляд предмета (відеозаписів, долучених потерпілою ОСОБА_4 ), на яких зображено чоловіка та жінку, зовні схожих відповідно на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які знаходяться на вулиці; ОСОБА_5 чіпляється до ОСОБА_4 , яка у відповідь кричить «забери від мене руки», після чого ОСОБА_5 , схопивши ОСОБА_4 за кишеню пальто, починає штовхати, а вона кричить «відійди від мене, ти, що якийсь ненормальний, викликай 102»; ОСОБА_4 звертається до ОСОБА_5 , щоб він відійшов від неї та запитує, чому він чіпляється до неї, а також, щоб він залишив її в спокою, на що він починає кричати на неї нецензурною лайкою, розвертається та прямує у невідомому напрямку(а.п. 106, 107);

-даними комплексного психологічного дослідження потерпілої ОСОБА_4 , складеного 13.12.2023 року психологом Снятинського психоневрологічного інтернату Івано-Франківської обласної державної адміністрації Департаменту соціальної політики, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_5 часто конфліктує зі своєю дружиною ОСОБА_4 , застосовуючи психологічне насильство, словесно ображав її нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою, спричинивши психологічні страждання, в результаті чого погіршилась якість її життя. Соціальна ресоціалізація ОСОБА_4 відбувається помірно. Спостереження за емоційним станом та поведінкою ОСОБА_4 дає змогу вказати, що соціально-психологічна адаптація проходить поступово, проте з ускладненнями, у зв`язку із повторним вчиненням ОСОБА_5 домашнього насильства. ОСОБА_4 активна та комунікабельна, однак, притаманний тривожний тип акцентуація характеру, що тісно пов`язаний з останніми подіями у житті. У ОСОБА_4 притаманна нестійка увага, пасивна активність, неврівноваженість процесів, збудження та гальмування в поведінці, егоцентричні особливості, агресивність, депресивні стани та порушення сну; спостерігається стурбованість власною безпекою у сім`ї та внутрішній неспокій через неприємні моменти, пов`язані з чоловіком ОСОБА_5 (а.п. 109-110).

Від допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , а також огляду в судовому засіданні дисків із відеозаписами, що долучені потерпілою до матеріалів кримінального провадження (а.п. 107), учасники відмовилися.

Отже, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст.126-1 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану потерпілої ОСОБА_7 ; незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, а також домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо подружжя, потерпілої ОСОБА_4 , з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя.

Прокурор просить визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях та призначити покарання, (враховуючи, що він вину визнав частково, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні двоє малолітніх дітей, є учасником бойових дій), за ч. 4 ст.185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України, у виді арешту на строк 6 місяців; за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді арешту на строк 4 місяці; за ст. 126-1 КК України - у виді арешту на строк 2 місяці; на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у виді арешту на строк 6 місяців, а також вирішити питання про долю речових доказів, стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експерта, а також залишення до вступу вироку в законну силу застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням обмежувальних заходів, передбачених ч. 6 ст. 194 КПК України. Прокурор також звернула увагу, на те, що показання обвинуваченого про те, що вказаний пакетик, залишив син потерпілої, яка вказує, що він не вів з ним спілкування та не проживав з ним, не узгоджуються з іншими доказами.

Захисник обвинуваченого зазначає, що обвинувачений фактично визнав вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, повністю. Він не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання у виді арешту, однак, звертає увагу, що його строк 6 місяців є занадто суворим покаранням, тому, з урахуванням поглинення всіх епізодів вважає, що максимальний строк арешту слід визначити 2 місяці. Крім того, захисник вважає, що наявні також підстави для призначення обвинуваченому покаранням із застосуванням положень ст. 75 КК України, із встановленням мінімального іспитового строку 1 рік, з покладенням на нього відповідних обов`язків, що надасть змогу контролювати його поведінку.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ст.126-1 КК України, є відповідно тяжким та нетяжким злочинами, а за ч. 1 ст. 309 КК України - кримінальним проступком.

Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченогоза вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ст.126-1 КК України, є його щире каяття.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення іншого кримінального правопорушення, що йому інкримінується, відсутні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України, не встановлено.

Згідно з обвинувальним актом визнано обтяжуючою обставиною - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

За приписами ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

В той час, на думку суду, стороною обвинувачення безпідставно віднесено до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя оскільки ця обставина вже передбачена диспозицією ст.126-1 КК України як обов`язкова ознака об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, тому суд не може повторно враховувати таку обставину як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

Одночасно суд враховує особу винного, який не судимий, адже його судимість є погашеною (а.п. 118-120); є учасником бойових дій, що стверджується даними відповідного посвідчення серії НОМЕР_2 від 07.09.2023 року (а.п. 130), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває (а.п. 121-122); має на утриманні двоє малолітніх дітей (а.п. 123,124), думку потерпілих ОСОБА_4 щодо покарання обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_7 , висловлену в її письмовій заяві про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду (а.п. 38), а також його відношення до вчиненого.

Суд також враховує досудову доповідь Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 07.02.2024 року, про те, що, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб (а.п. 135-140)).

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкцій ч.4 ст.185, ч.1 ст. 309 та ст.126-1 КК України, а саме у виді відповідно позбавлення волі та арешту, а остаточне покарання визначити за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами, передбаченими ч.1 ст.70 КК України. З урахуванням вимог діючого законодавства та вищевикладеного, тяжкості кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, який не судимий, адже його судимість є погашеною, є учасником бойових дій, має на утриманні двоє малолітніх дітей, позицію потерпілих, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття у скоєному за вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст.75 КК України, з покладенням на нього частини обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, оскільки це, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З приводу позиції прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід зазначити.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 (провадження №51-548км21).

Суд вважає, що зазначені прокурором обставини не дають підстав вважати, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим та не дають підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті кримінального закону. При розгляді справи судом не встановлено наявності обставин для застосування ст. 69 КК України.

Необхідності зміни запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді домашнього арешту до набрання цим вироком законної сили немає. Тому суд вважає, що цей запобіжний захід слід залишити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати в справі на залучення експерта складають в загальному розмірі 5 996,48 грн. та підлягають стягненню з обвинуваченого згідно з положеннями ст.124 КПК України.

Питання про речові докази слід вирішити згідно з правилами ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 174 КПК України скасуванню підлягає арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2023 року на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч. 1 ст. 309, ст.126-1 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.309 КК України - у виді арешту на строк 1 (один) місяць;

- за ст.126-1 КК України - у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного остаточного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в загальному розмірі 5 996 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 48 копійок.

Питання про речові докази вирішити таким чином:

- бухту електричного кабелю, яку передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, - повернути власнику;

- упаковку з об`єктами дослідження (спец пакет № 2617939) - 1 шт., в якій знаходиться 1 слід пальця руки, 1 дактилокарта та попередня упаковка, передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, - знищити;

- зарядний пристрій до телефону, який повернуто власнику на відповідальне зберігання, вважати повернутим останньому;

- упаковку з об`єктами дослідження (спец пакет № 3895144) - 1 шт., в якій знаходиться психотропна речовина PVP в кількості 0,1794 грама та попередня упаковка, передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, - знищити;

- оптичний диск в паперовому конверті з наявним на ньому маркуванням «СD-R 700 МВ» з копією трьох записів, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Скасувати заходи забезпечення у виді арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2023 року на вищевказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1