справа № 462/8107/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт

№ 0000812 від 18.08.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Обава, Мукачівського району, Закарпатської області, українки, громадянки України, незаміжньої, яка не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше судимої

у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_7

встановив:

ОСОБА_3 , яка раніше судима, зокрема, вироком Франківського районного суду м. Львова від 29.06.2023 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України останній призначено 1 рік іспитового терміну, на шлях виправлення не стала та вчинила нові кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_8 17.08.2023, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрала із серванту, що розташований у кімнаті квартири пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та маючи умисел на незаконне заволодіння особистим документом, а саме пенсійним посвідченням, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, привласнила та зберігала його у себе.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному заволодінні особистим документом, а саме пенсійним посвідченням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

Окірм цього, 17.08.2023, ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрала із серванту, що розташований у кімнаті згаданої квартири, грошові кошти у розмірі 4000 гривень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що дійсно 17.08.2023, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , викрала із серванту, який знаходився в кімнаті вказаної квартири, пенсійне посвідчення та грошові кошти на суму 4 000 грн. У вчиненому щиро розкаюється, викрадене пенсійне посвідчення повернула, а грошові кошти добровільно відшкодувала потерпілій. Доповнила, що неодружена та є матір`ю одиночкою, має двох дітей, ОСОБА_5 , 2015 р.н., ОСОБА_11 , 2014 р.н., на утриманні, не працює та перебуває у важкому матеріальному становищі та має незадовільний стан здоров`я, тому просила суд суворо її не карати.

Потерпілі у судове засідання повторно не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, при цьому, потерпіла ОСОБА_10 подала письмову заяву, в якій просила судовий розгляд кримінального провадження проводити за її відсутності.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

Таким чином, аналізуючи наведене, допитавши обвинувачену, заслухавши думку захисника обвинуваченої, який просив суд врахувати, що обвинувачена щиро розкаюється у вчиненому нею, є особою молодого віку, із незадовільним станом здоров`я, потребує хірургічного втручання, при цьому має на утриманні двох малолітніх дітей та перебуває у важкому матеріальному становищі, просив, застосувавши положення ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання та звільнити від відбування покарання, призначивши їй іспитовий строк, та думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні незаконного заволодіння особистим документом, а саме пенсійним посвідченням та у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 доведена повністю і її дії органом досудового слідства правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, беручи до уваги положення ст. 65-67 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які, згідно положення ст. 12 КК України, є кримінальним проступком та тяжким злочином, вчиненими умисно, повторно, втому числі проти власності, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, а також враховує особу винної, якиа раніше судима, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження а.с. 85), не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілим завданого кримінальними правопорушеннями збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 в ході судового розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного та з урахуванням всіх обставин по справі, беручи до уваги думку прокурора, суд дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, в межах санкцій ч. 3 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України у виді арешту та позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченій слід обрати на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі,оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Між тим, беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину, її ставлення до вчиненого та повне добровільне відшодування завданого нею збитку, а також факт перебування на утриманні обвинуваченої двох малолітніх дітей, вона є мати-одиначкою, представила суду медичну документацію щодо її незадовільного стану здоров`я, суд приходить до висновку за можливе, із врахуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, призначити обвинуваченій ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі визначеної в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, при призначенні покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі, слід також врахувати положення ч. 1 ст. 71 КК України, так як остання після постановлення вироку Франківським районним судом м. Львова від 29.06.2923 року, за яким її засуджено за ч. 2 ст. 190 до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК україни звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік та протягом іспитового строку вчинила нові злочини.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних првопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді арешту строком 2 (два) місяці;

за ч. 4 ст. 185 КК України, із врахуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 70 КК Укpаїни, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання ОСОБА_3 , призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Лвьова від 29.06.2023 року - у виді позбавлення волі строком на 1 (один) місяць, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання - 2 (два роки) 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: DVD-R диск, на якому міститься відеозапис з камер спостереження із квартири АДРЕСА_2 від 17.08.2023 року - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно. Оригінал вироку знаходиться у справі № 462/8107/23

Суддя ОСОБА_1