ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/470/24 Справа № 208/1816/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000349від 23.02.2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , поданої на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.08.2017 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_7 покарання визначено з моменту приведення вироку до виконання.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

встановила:

Вироком суду першої інстанції встановлено, що, ОСОБА_7 о 14.20 годині 22.02.2018 року знаходився в приміщенні торгівельної зали магазину «АТБ», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Свободи, 34.

Перебуваючи у черзі до каси № 4 зазначеного магазину, ОСОБА_7 побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який, стоячи перед ним в черзі, поклав свій гаманець «Dekesi» чорного кольору виготовлений із шкіри, на стрічку подачі товару.

Реалізуючи свій раптово виниклий корисливий умисел, спрямований на викрадення у ОСОБА_10 зазначеного гаманця та будь-якого майна, яке знаходилось в ньому та могло мати майнову цінність, ОСОБА_11 діючи повторно, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння, рукою схопив зі стрічки подачі товару гаманець, вартість якого становить 207 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 200 гривень, перепустка на ПАТ «ДМКД» на ім`я потерпілого, які належать ОСОБА_10 .

Тримаючи в руці зазначений гаманець з зазначеним майном, ОСОБА_11 вибіг з приміщення на двір та побіг у двір будинку АДРЕСА_3 , звідки пробіг в двір будинку АДРЕСА_4 , де був затриманий охоронцем магазину ОСОБА_12 .

Таким чином ОСОБА_13 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Зазначеними діями ОСОБА_13 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна загальною вартістю 407 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження, та звільнити його від кримінальної відповідальності за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений вказує, що оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим, незаконним та невмотивованим, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що його дії неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, оскільки фактично він вчинив таємне викрадення майна і його дії слід кваліфікувати за ст. 185 КК України. Ця обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показами потерпілого і охоронців магазину АТБ, які зазначили, що вони безпосередньо не бачили ані моменту заволодіння ним гаманця, ані самого гаманця у нього в момент залишення приміщення магазину. Стверджує, що він фізично не міг вчинити відкрите викрадення гаманця через незадовільний стан здоров`я, оскільки має серцеве захворювання.

Зазначає, що під час судового розгляду його захисником було заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності через закінчення строків притягнення його до відповідальності в порядку п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Вважає, що у даному випадку суд зобов`язаний був закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності, в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Також вказує, що у даному кримінальному провадження його винуватість не доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, а тому, за наявності зазначених обставин, зокрема пояснень свідків та потерпілого, які фактично не надавалися і мали інший зміст, є всі підстави стверджувати про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, що є підставою для скасування вироку.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 і просила вирок суду залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , підтримуючи апеляційні вимоги обвинуваченого просили їх задовольнити за викладених підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданих апеляційних скарг та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 як під час судового розгляду у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження визнав себе частково винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, його провина у вчиненому повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції пояснив, що обвинуваченого раніше не знав. В обідній час 22.02.2018 року, після нічної зміни на заводі, будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на проспекті Свободи, зайшов в магазин «АТБ», де взявши товари перебував в районі кас. Шукаючи в кишені дрібні гроші, поклав на стрічку для товару свій гаманець. В гаманці у нього були гроші в сумі приблизно 200 гривень. Сам момент коли викрали його майно, він не бачив. Побачив охоронця, який біг за людиною та кричав про викрадення у нього гаманця, при цьому показуючи на обвинуваченого. Обвинувачений побіг на вихід, а він та охоронець побігли за ним на вулицю. Через деякий час гаманець йому повернув охоронець. З нього нічого викрадено не було.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції пояснив, що з потерпілим раніше не знайомий. На час, до якого відносяться його показання, він працював охоронцем в магазині «АТБ» на проспекту Свободи в м. Кам`янське, декілька разів бачив обвинуваченого в магазині, знайомий з ним не був.

По рації йому передали, що особа викрала гаманець у покупця та побігла на вихід з магазину. Про це йому повідомили через мить після викрадення, так як окремо спостерігали за ОСОБА_11 . Він побіг на вихід з магазину. Вибігши з магазину побачив обвинуваченого який тікав у двори будинків, погнався за обвинуваченим, голосно примушуючи його зупинитись. Не може сказати, чи чув його крики обвинувачений, який не зупинявся, не озирався, тікав у двори та викинув гаманець.

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 (т.2 а.с. 10);

- протоколом огляду місця події, яким зафіксована обстановка на місці вчинення злочину, фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 11-14);

- висновком судово-товарознавчої експертизи, згідно якого вартість викраденого у ОСОБА_10 гаманця становить 207 гривень (т.2 а.с. 44-49);

- дослідженим судом протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.02.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , який 22.02.2018 року, приблизно о 14.20 годині, в приміщенні магазину «АТБ-маркет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34, схопив його гаманець та вибіг з магазину, фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 26-30);

- дослідженим судом протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.03.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , який 22.02.2018 року, приблизно о 14.20 годині, в приміщенні магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34, схопив зі стрічки подання товару каси № 4 гаманець незнайомого чоловіка, та вибіг з магазину. Свідок побіг за ОСОБА_11 , який продовжуючи бігти, кинув на землю гаманець та побіг далі. Догнавши ОСОБА_11 він його зупинив. Фото таблицею до слідчої дії (т.2 а.с. 39-43);

- дослідженим судом протоколом огляду відеодиску з камер внутрішнього спостереження магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34 за 22.02.2018 року, згідно якого в період 14.21.12 14.22.47: на якому відображено як ОСОБА_10 підходить до каси, за ним підходить ОСОБА_11 , озирається по сторонам, після чого ОСОБА_10 дістає з кишені гаманець та кидає на стрічку подачі товару а Кривохатько лівою рукою хватає гаманець та швидким кроком який одразу переходить на біг, прямує до іншої каси, ОСОБА_10 , миттєво побачивши протиправні дії ОСОБА_11 , одразу ж починає бігти за останнім, падає, підводиться та біжить далі, при цьому охоронець Мальований біжить за ОСОБА_7

- дослідженим судом протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 , який пояснив обставини таємного, на його думку, викрадення гаманця потерпілого, та переслідування його охоронцем. (т.2 а.с. 80-89);

- дослідженим судом протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_10 , який пояснив відомі йому обставини викрадення його гаманця зі стрічки подачі товару приміщенні магазину «АТБ-марткет», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект Свободи 34, (т.2 а.с. 97-99)

Колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність вищевикладених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України і доведеність «поза розумним сумнівом» причетності останнього до вчинення саме закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого є аналогічними за змістом із наведеними доводами під час розгляду матеріалів кримінального провадження у суді першої інстанції, у тому числі, які зводяться до направленості його дій на таємне викрадення гаманця у потерпілого ОСОБА_9 .

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, судом такі доводи проаналізовані, їм надана відповідна оцінка, із посиланням на відповідні докази та матеріали провадження і колегія суддів погоджується з ними.

Так, доводи обвинуваченого стосовно того, що його дії необхідно було кваліфікувати за ст. 185 КК України, оскільки на його думку його дії були спрямовані на вчинення таємного викрадення гаманцю потерпілого ОСОБА_9 то слід зазначити, що колегія суддів погоджується із правовою кваліфікацією дій обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України з огляду на наступне.

Згідно правової позиції викладеної у пункті 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка - це таємне викрадення чужого майна, а саме викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Відповідно до встановлених обставин вчинення злочину, пояснень потерпілого, проведеного з ним слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_9 у даному випадку чітко розумів про відкритий характер викрадення ОСОБА_7 його гаманця, так як він бачив перебуваючи біля каси позаду себе обвинуваченого ОСОБА_7 , а останній в свою чергу спостерігав з потерпілим, разом з тим враховується і те, що ОСОБА_7 здійснив свої протиправні дії у людному місці, де ведеться постійне відеоспостереження та здійснюється охорона приміщення, про що він попередньо не міг не знати, з огляду і на пояснення охоронців, які бачили неодноразово ОСОБА_7 у вказаному магазині, втім останній не дивлячись на це перебуваючи в людному місці - магазині, безпосередньо в черзі біля каси, де попереду знаходився потерпілий, а позаду перебували покупці, своїх дій щодо заволодінням майном ОСОБА_9 ніяким чином не приховував, здійснюючи це протиправне діяння, зухвало ігнорував можливий опір як з боку останнього, охоронців так і інших людей.

Не дивлячись на ризики бути впійманим, ОСОБА_7 схопивши зі стрічки гаманець ОСОБА_9 одразу ж намагався втекти, такі дії не можна вважати таємними для потерпілого та оточуючих, протиправні дії обвинуваченого були одразу же помічені потерпілим, який голосно кричав до обвинуваченого, та розпочав переслідування останнього, до якого в цей же момент приєдналась охорона.

Крім того не залишаються поза увагою і питання вибору з боку обвинуваченого саме майна ОСОБА_9 як об`єкту злочинного посягання, який вказав на перебування потерпілим в стані алкогольного сп`яніння, і ці пояснення підтверджує сам потерпілий, та саме цим станом обвинувачений намагався скористатись для зухвалого, безперешкодного, відкритого заволодіння майном потерпілого розраховуючи при цьому на те, що останній не зможе здійснити опору.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно й мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але відразу була викрита.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

З огляду на викладене, такі протиправні діяння, а саме крадіжка та грабіж, вважаються закінченими з того моменту, коли особа мала можливість розпорядитись викраденим.

Таким чином здійснивши відкрите викрадення гаманця у потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 одразу вибіг з магазину та намагався з ним втекти, тобто вчинив всі дії спрямовані на можливість досягнення злочинного результату, а саме розпоряджатись викраденим, втім даний умисел обвинувачений не зміг довести до кінця з причин, які не залежали від його волі, а саме через те, що його затримав охоронець магазину в результаті переслідування.

Враховуючи наведене встановлено, що злочинні дії ОСОБА_7 з самого початку, носили відкритий характер, а тому колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченого як таємне викрадення майна крадіжка, а вказана позиція обвинуваченого зводиться до його особистого тлумачення стосовно кваліфікації його дій задля уникнення від відповідальності за більш тяжкий злочин.

З огляду на викладене, та з урахуванням наявних в матеріалах провадження доказів, які є достатніми, послідовними і логічно доповнюють один одного винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України є доведеною поза розумним сумнівом, що у свою чергу спростовує доводи апелянта в частині наявності підстав для закриття кримінального провадження в порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а саме за відсутності події кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого стосовно наявності підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, то слід вказати, що вони є необґрунтованими, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином строк притягнення до відповідальності за яке встановлено в межах 10 років відповідно ст. 49 КК України, а тому на момент винесення вироку суду першої інстанції 09.10.2023 року вказані строки не сплинули.

З урахуванням викладеного підстав як для іншої правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , так і для скасування вироку суду за зазначеними у апеляційній скарзі обвинуваченого обставинами колегія суддів не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3