Провадження № 1-кс/761/7720/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000608, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України

ВСТАНОВИЛА

До провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000608, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП №2 Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000608 від 23.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий в клопотанні зазначає, що 31.03.2023 за адресою АДРЕСА_1 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , під час обшуку було виявлено та вилучено речовину, зовні схожу на особливо-небезпечний наркотичний засіб канабіс, яку останній зберігав з метою збуту, крім того було вилучено пристрій для куріння, подрібнювач, та два мобільні телефони.

31.03.2023 вилучені під час обшуку предмети визнано речовими доказами, з метою збереження яких є доцільність їх арешту.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав в повному обсязі з підстав в ньому наведених, зазначив, що вилучене майно має доказове значення, водночас в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку було допущено помилку в частині зазначення номеру будинку, тому прийнято рішення про проведення невідкладного обшуку. Також вказав, що звернувся до суду з клопотанням про легалізацію обшуку, та що ОСОБА_3 було повідомлено про підозру, яка надалі була змінена, про що надав додаткові матеріали.

Захисник ОСОБА_4 заперечила щодо арешту майна, вказала, що обшук було проведено, не за тією адресою, яка була зазначена в ухвалі слідчого судді, слідчий протиправно вилучив мобільні телефони, та незаконно провів особистий обшук ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання, звернув увагу, що ІМЕІ фактично вилучено телефону, та телефону, який в подальшому визнано речовим доказом відрізняються.

Слідча суддя, вислухавши думку учасників, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, дійшла висновку про таке.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ ВП №2 Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000608 від 23.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.03.2023 надано дозвіл у кримінальному провадженні № 0000608 від 23.02.2023, на проведення обшуку у квартирі, яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: у квартирі АДРЕСА_2 , яка на праві власності згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 326106697 від 17.03.2023 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_7 (розмір частки: 1/2) та ОСОБА_8 (розмір частки: 1/2), з метою виявлення, фіксації та вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та інших речовин, що перебувають у незаконному обігу, сировини, приладдя для їх виготовлення, упаковки для розфасування, а також носіїв інформації, що містять відомості щодо виготовлення, обліку, походження, реалізації вказаних речовин, блокнотів, записних книг, які містять відомості про обставини незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

31.03.2023 на підставі вказаної вище ухвали проведено обшук за місце проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , де було вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

Постановою слідчого 31.03.2023 вилучене під час проведення обшуку майно визнано речовими доказами.

31.03.2023 ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України, та 01.04.2023 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 2 ст. 307 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч.3ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

В даному конкретному випадку слідча суддею встановлено проведення обшуку відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, про що в судовому засіданні вказав і слідчий.

В той же час, згідно вимог ч.3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч.2 ст. 234 КПК України).

Водночас, до матеріалів клопотання не долучено та протягом судового розгляду клопотання не надано копії ухвали про надання дозволу на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , тобто не підтверджено правомірності проведення такої слідчої дії. Також слідчій судді не надано інших відомостей, зокрема, щодо надання власником чи володільцем вказаного житла згоди на проведення обшуку у приміщенні квартири.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст.98,170,171,172,309,395 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000608, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя Антоніна КВАША