№ 336/6164/23
провадження № 1кп/336/883/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000024 від 03.04.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, розлученого, навідника зенітно-артилерійського відділення НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

24.03.2023 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів гродян, що становить 17 000 гривень;

02.06.2023 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі з випробувальним терміном 1 рік та на підставі ч.3 ст.72 КК України з самостійним виконанням вироку суду від 24.03.2023 р. у вигляді штрафу,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 на посаді навідника зенітно-артилерійського відділення НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 19 січня 2023 р., діючи умисно з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, на порушення зазначених вище статутних вимог, 19.01.2023 р. не з`явився з відпустки до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 ,

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , змінивши позицію щодо пред`явленого йому обвинувачення в процесі розгляду кримінального провадження, вину у вчиненні злочину визнав. Пояснив, що дійсно проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 . В січні 2023 р. був у звільненні, з якого не повернувся до місця несення служби без поважних причин. Разом з тим, вказав, що мав намір в подальшому продовжити військову службу та наразі готовий повернутися до лав Збройних Сил України.

Окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, підтверджується поза розумним сумнівом сукупністю досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів, які оцінені судом з точки зору їх достовірності, належності та допустимості.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні, що діє до теперішнього часу.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 13 від 18.03.2022 р. (а.с.53), призвано на військову службу за мобілізацією та призначено з 18.03.2022 р. солдата ОСОБА_5 , стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти 197 оремого батальйону територіальної оборони та зараховано до списків особового складу.

Наказом № 99 від 01.07.2022 р. командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.54), солдата ОСОБА_5 допущено до виконання обов`язків за посадою навідник зенітно-артилерійського відділення НОМЕР_1 окремого батальйону територіальної оборони.

На підставі рапорту командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_6 від 25.01.2022 р. № 222 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.01.2023 р. № 46 «Про призначення службового розслідування», вирішено провести службове розслідування стосовно факту відсутності на службі з 19.01.2023 р. навідника зенітно-артилерійського відділення зенітно-ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_5 (а.с.46, 47).

Актом службового розслідування, погодженого 24.02.2023 р., проведеного офіцером групи планування військової частини НОМЕР_2 встановлено, що військовослужбовець, солдат ОСОБА_5 19.01.2023 р. не повернувся зі звільнення та відсутній на службі без поважних причин в умовах військового стану. На момент складання наказу про результати службового розслідування солдат ОСОБА_5 не повернуся до місця розташування військової частини (а.с.49-52).

Наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 14.02.2023 р. (а.с.55) солдата ОСОБА_5 , навідника зенітно-артилерійського відділення зенітно-рекотно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , увільнено від займаної посади і зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

16.03.2023 р. командиром військової частини НОМЕР_2 до Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону направлено повідомлення про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення (а.с.44).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.05.2023, ОСОБА_5 було фактично затримано 22.05.2023 о 18 год. 00 хв. у приміщенні службового кабінету Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони за адресою: АДРЕСА_4 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с.109-111).

На підставі сукупності досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів, судом встановлено, що 19 січня 2023 року солдат ОСОБА_5 , умисно, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, маючи на меті ухилення від проходження військової служби, не повернувся зі звільнення до місця несення служби та був відсутній до моменту його затримання співробітниками правоохоронного органу, а саме до 22 травня 2023 року, обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводив час, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, який кваліфікується як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Кваліфікуючими ознаками дезертирства, у тому числі, є вчинення його в умовах воєнного стану.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_5 від проходження військової служби свідчить те, що він 19.01.2023 р. не повернувся до місця несення служби, майже 4 місяці ухилявся від від виконання обов`язків, допоки його не було затримано слідчим за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 є раніше судимою особою, вчинив особливо тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби в умовах введеного в Україні воєнного стану, розлучений, має постійне місце проживання, за місцем несення служби згідно зі службовою характеристикою характеризується посередньо.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання його можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

У даній справі суд не вбачає законних підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_5 засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.06.2023 р. до 1 року обмеження волі з випробуванням на 1 рік, із застосуванням ч.3 ст.72 КК України та самостійним виконанням вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2023 р. за ч.1 ст.309 КК України у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн., а відтак необхідно призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, враховуючи обраний йому судом вид покарання та існування ризиків ухилення від виконання вироку суду, слід залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Враховуючи те, що згідно з протоколом затримання ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, 22.05.2023, після чого він утримувався під вартою на підставі відповідних судових рішень, строк відбування ним покарання слід рахувати саме з 22.05.2023, а строк попереднього ув`язнення обвинуваченого слід зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України покарання за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.06.2023 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначивши покарання, що підлягає відбуванню у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України покарання, призначене ОСОБА_5 за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2023 року за ч.1 ст.309 КК України у вигляді штрафу виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання 22 травня 2023 року.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили, залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання час перебування його під вартою у якості запобіжного заходу, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження, які присутні у судовому засіданні, та не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який в судове засідання на проголошення вироку не прибув.

Головуючий суддя ОСОБА_1