Справа № 442/5665/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1196/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначено йому покарання 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.08.2023р. призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі та штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., які з врахуванням ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу затримання, тобто з 03.07.2023р..

Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Включено інформацію про ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, призначивши обвинуваченому за вчинення інкримінованого злочину покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.08.2023р.ухвалити до самостійного виконання.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання надто суворий, немотивований, а відтак і незаконний.

Захисник вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе і при менш суворому покаранні. Вказує, що обвинувачений щиро розкаявся, а відбування ним покарання у місцях позбавлення волі утруднюється його віком та станом здоров`я.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 03.07.2023р. приблизно о 17:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з будинку АДРЕСА_1 , де скориставшись відсутністю уваги дорослих осіб, які могли завадити його злочинним діям, діючи умисно, з метою задоволення своїх сексуальних потреб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, вирішив вчинити розпусні дії, спрямовані на задоволення власної статевої пристрасті, відносно малолітніх ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в цей час сиділи на лавочці під будинком.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , під приводом надання йому допомоги по господарству, покликав малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , після чого зачинив вхідні двері на ключ та, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, роздягнувся догола і став демонструвати малолітнім потерпілим свій статевий орган, здійснюючи непристойні доторкання руками до нього, намагаючись у такий спосіб задовольнити свою статеву пристрасть та здійснити акт онанізму у присутності малолітніх, чим викликав їх фізичне та моральне розбещення і поставив під загрозу нормальний моральний та психічний розвиток дітей.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на задоволення власної статевої пристрасті, ОСОБА_7 запропонував малолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 торкатися до свого статевого органу, однак вони, зрозумівши характер і значення його розпусних дій, відчинили вікно у кімнаті та вистрибнули на вулицю.

Внаслідок злочинних дій, які знаходяться в явній суперечності з існуючими в суспільстві традиціями інтимного спілкування людей, ОСОБА_7 посягнув на основні принципи суспільної моралі у сфері статевих стосунків, оскільки, вчиняючи розпусні дії щодо малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , він створив загрозу деформації їх моральних уявлень і понять про сексуальні відносини між людьми та нормальному моральному і фізичному становленню.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 подала клопотання про неможливість прибути у судове засіданні апеляційного суду, та просила залишити оскаржуваний вирок без змін.

У судове засідання апеляційного суду законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, не з`явилась, і жодних клопотань не подала.

Присутні учасники судового провадження не заперечили щодо розгляду справи за відсутності потерпілих та їх законних представників.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту вважає призначене ОСОБА_7 покарання надто суворим та просить пом`якшити обране йому покарання та звільнити від відбування такого на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який на час вчинення злочину не судимий, вину у вчиненому визнав частково, не розкаявся, не вибачився перед потерпілими, негативно характеризується за місцевим проживання, його вік та стан здоров`я, думку прокурора та законних представників потерпілих, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційні доводи захисника про наявність у обвинуваченого щирого каяття не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, тощо.

Згідно даних обвинувального акту під час досудового розслідування не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття.

За наслідками судового розгляду обвинувального акта місцевий суд також не встановив жодної обставини, які пом`якшують покарання, у тому числі і щирого каяття обвинуваченого.

При цьому згідно матеріалів справи, суд першої інстанції правильно визначив, що доводи обвинуваченого під час його допиту та в судових дебатах про те, що він щиро розкаюється у вчиненому та жалкує не заслуговують на увагу, оскільки у ході допиту неповнолітніх свідків та неповнолітніх потерпілих обвинувачений ОСОБА_7 не визнавав своєї вини та вказував на те, що зазначені особи його оговорюють, не просив у потерпілих вибачень з приводу вчиненого, висловлював в їхню адресу постійні образи та погрози.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 щирого каяття є правильним.

Крім цього, колегія суддів враховує відсутність у матеріалах справи даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 через свій вік чи за станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, у межах санкції цієї статті, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також місцевий суд правильно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарання за цим вироком та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.08.2023р.

Отже, на переконання колегії суддів відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_7 за оскаржуваним вироком покарання, явно несправедливим внаслідок суворості.

Висновки місцевого суду, викладені у вироку, щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання належним чином вмотивовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: