Справа № 646/7651/23
№ провадження 1-кп/646/342/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2024 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0002445 від 25.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Піщанка Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, старшого навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

22.07.2008 Піщанським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Звільнений 10.03.2012 з Самборської ВК Львівської області по відбуттю строку покарання;

18.11.2013 Піщанським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно з ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання його під вартою з 23.09.2013 по 19.12.2013 за вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 18.11.2013 у відповідності до ст. 72 ч. 5 КК України, ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково від відбування покарання на залишок невідбутого строку на 7 місяців 28 днів. Вибув зі Стрижавскої ВК Вінницької області (№81) 12.05.2016;

08.11.2021 Піщанським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №24 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 01.07.2023 ОСОБА_4 призначено на посаду старший навідник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено по теперішній час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, ОСОБА_4 під час проходження військової служби у складі 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 - 18.08.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 18.08.2023 приблизно о 16 годині заступником начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України молодшим лейтенантом ОСОБА_6 , в населеному пункті АДРЕСА_2 , вишикувано особовий військової частини НОМЕР_1 , в тому числі, ОСОБА_4 , якому було доведено бойове розпорядження №18/08 від 18.08.2023, на проведення перерозподілу сил та засобів особового складу, сформування зведеного підрозділу для здійснення висування з району зосередження та зайняття оборони ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (координати НОМЕР_2 ), з переднім краєм оборони (координати НОМЕР_2 ), обладнання позицій в інженерному відношенні з подальшим недопущенням просування противника в глибину своїх військ та організації стійкої оброни.

Однак, ОСОБА_4 , будучи невдоволеним цим наказом щодо перерозподілу сил та засобів особового складу, сформування зведеного підрозділу для здійснення висування з району зосередження і зайняття оборони ВОП «Золоте», обладнання позицій з подальшим недопущенням просування противника в глибину своїх військ, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України- непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

19 лютого 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , та прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0002445 від 25.10.2023, укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з угодою ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 .

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення , а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги інтереси суспільства, відомості щодо особи ОСОБА_4 , вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, погодити призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, суд перевірив, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України -непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання вини , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він з базовою середньою освітою, має постійне місце реєстрації та фактичного мешкання, зі слів перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має трьох неповнолітніх біологічних дітей. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії не має захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, придатний до військової служби. Згідно з службовою характеристикою за час проходження служби на займаній посаді рядовий зарекомендував себе посередньо, до виконання своїх службових обов`язків відноситься задовільно. Раніше притягався до кримінальної відповідальності. Відповідно до відомостей КНП «Піщанська районна лікарня» Піщанської селищної ради на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за медичною допомогою не звертався. До КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» за медичною психіатричною, неврологічною, нейрохірургічною допомогою не звертався, на лікуванні у медичному закладі не перебував, інвалідності не має.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який осудив свою поведінку, наявність декілька пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, ставлення особи до своїх дій, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд встановив, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався неодноразово судом у рамках кримінального провадження, востаннє ухвалою суду від 23.01.2024 до 22 березня 2024 року. З метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід застосований до обвинуваченого тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , рахувати з дати постановлення вироку, тобто з 19.02.2024. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати

ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.10.2023 по день ухвалення вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 лютого 2024 року в кримінальному провадженні №0002445 від 25.10.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , рахувати з дати постановлення вироку, тобто з 19.02.2024. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати

ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.10.2023 по день ухвалення вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а ОСОБА_4 - з моменту вручення йому копії, в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1