Номер провадження: 11-кп/813/2224/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000779 від 24 червня 2021 року відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Красна Горка, Григоріопольського району, невизнаної Придністровської Молдавської республіки, громадянина ПМР, який має вищу освіту, тимчасово не працює, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 (нуль) копійок з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Застосовано розстрочку виплати штрафу, встановивши, що ОСОБА_9 повинен сплачувати 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 (нуль) копійок, щомісячно протягом 10 місяців, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів, із процесуальними витратами та заходами забезпечення у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 23.06.2021 року, приблизно о 12 год. 50 хв., в Приморському районі м. Одеса, водій ОСОБА_9 , перед початком руху вперед на технічно справному автомобілі «MAZDA 5», р/н НОМЕР_1 , який знаходився у лівого краю проїзної частини вул. Водопровідна, напроти буд. 1А к. 17 вул. Старосінна площа, не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не переконався в повній відсутності перешкод або інших учасників дорожнього руху, що могли перебувати попереду автомобіля «MAZDA 5» в його безпосередній близькості, після чого почав рух вперед, уздовж вул. Водопровідна зі сторони вул. Пантелеймонівська в напрямку вул. Старосінна площа.

Здійснюючи рух вперед, в умовах світлого часу доби без обмежень оглядовості, на сухому асфальтному покритті, водій ОСОБА_9 був неуважним і не стежив за дорожньою обстановкою, що склалася попереду керованого ним автомобіля, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, контролювати його руху та вчасно реагувати на можливу зміну дорожньої обстановки, в результаті чого допустив наїзд на особу похилого віку пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тривалий час здійснювала рух із тачкою в руках, попереду автомобіля «MAZDA 5» справо наліво відносно його розташування та подальшого руху. Крім того, 26.06.2021 року, приблизно о 12 год. 52 хв. у ОСОБА_9 , після скоєння ним дорожньо транспортної пригоди на автомобілі «MAZDA 5», р/н НОМЕР_1 , напроти буд. 1А к 17 вул. Старосінна площа в м. Одеса, виник раптовий умисел на приховання кримінального правопорушення та зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, посадив постраждалу ОСОБА_10 до автомобіля «MAZDA 5», довіз до КНП «МКЛ №1» м. Одеса, після чого залишив лікувальний заклад. Після цього в органи Національної поліції про факт ДТП не повідомив, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому шиловидного відростку правої ліктьової кістки, забою та гематоми в області зовнішньої щиколотки лівої гомілки, садна правої величної області. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів та могли бути отриманні в наслідок ДТП (контакту автомобіля, що здійснює рух з тілом пішохода). Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричиненні 23.06.2021 року. Вказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив вирок скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1) ч.2 ст.284 КПК України - у зв`язку з дійовим каяттям.

Сторона захисту вважає, що поняття «відшкодування шкоди», яке вживає суд та поняття «усунення заподіяної шкоди» мають дещо різні значення. Можна припустити, що в першому випадку мова йде про відшкодування шкоди грошима або майном, а у другому випадку це можуть бути інші способи немайнового характеру, які направлені на усунення шкоди.

Дійсно, обвинувачений не платив потерпілій будь-яких коштів на відшкодування завданих збитків, адже потерпіла на його неодноразові звернення з цього приводу заявляла, що претензій до нього вона немає.

Що стосується усунення шкоди, яку обвинувачений заподіяв потерпілій, захисник зазначає, що цивільний позов з цього приводу потерпіла не пред`являла на протязі двох років, а це досить тривалий час для такої категорії справ. З огляду на те, що обвинувачений неодноразово вибачався перед потерпілою, пропонував їй іншим чином відшкодувати збитки, якщо вони завдані, слід дійти висновку, що завдана ним шкода потерпілій усунута іншим чином, аніж в грошовій чи майновій формі.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційного скарги та просив її задовольнити.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Будь-яких заяв чи клопотань від обвинуваченого не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Положеннями ч.4 ст.405 КК України встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а захисник вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оскаржуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій, а також призначене йому покарання, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив вирок скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1) ч.2 ст.284 КПК України - у зв`язку з дійовим каяттям обвинуваченого ОСОБА_9 .

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що наявні підстави для застосування відносно ОСОБА_9 положень ст.45 КК України, та закриття відносно нього кримінального провадження.

Відповідно до ст. 45 КК України, окрім іншого, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше кримінального проступку, а також підстав - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому кримінальному правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього кримінального правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди.

Такою, яка вчинила кримінальне правопорушення уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла кримінальних правопорушень або раніше вчинила кримінальне правопорушення, що вже втратило правове значення.

Факт дійового каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Відсутність хоча би однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Виходячи з системного тлумачення законодавства і судової практики щире каяття характеризує ставлення особи до вчиненого кримінального правопорушення та проявляється в тому, що вона визнає свою вину, щиро жалкує про вчинене, бажає виправити ситуацію, що склалася, дає правдиві показання, негативно оцінює кримінальне правопорушення та засуджує свою поведінку. При цьому щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Однак саме по собі щире каяття є лише пом`якшуючою покарання обставиною, а не підставою, яка обов`язково тягне за собою звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Що ж стосується активного сприяння розкриттю злочину, то таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, наведених вище вимог закону дотримався.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 дійсно вперше вчинив кримінальне правопорушення, визнав себе винним та зазначив, що щиро розкаюється, сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального проступку.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що потерпілій ОСОБА_10 не відшкодовано шкоду завдану кримінальним правопорушення, а отже відсутня одна із зазначених складових ознак дійового каяття, що виключає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 45 КК України.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який зазначив, що сам по собі намір обвинуваченого відшкодувати потерпілій завдану кримінальним правопорушенням шкоду, не може вважатись дійовим каяттям. Підстави дійового каяття, полягають окрім щирого розкаяння особи у вчиненому злочині, активного сприяння нею у розкритті цього злочину, ще умови повного відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений не платив потерпілій будь-яких коштів на відшкодування завданих збитків, адже потерпіла на його неодноразові звернення з цього приводу заявляла, що претензій до нього вона немає, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки, як зазначав у своїх показаннях обвинувачений, після ДТП родичі потерпілої називали суму компенсації, яку він на той час не міг собі дозволити сплатити та під час судового розгляду намагався вирішити питання щодо відшкодування шкоди потерпілій, однак не зміг вийти з нею на зв`язок.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять розписки потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинуваченим ОСОБА_9 усунена заподіяна шкода.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_9 положень ст.45 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4