КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, зареєстровано та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 353; ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 19 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 16 лютого 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі 1200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3220800 (три мільйони двісті двадцять тисяч вісімсот) грн., у разі внесення якої, поклав на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати закордонний паспорт чи інший документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені вирішенні питання про застосування запобіжного заходу продовженні строку його дії, не зменшилися та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, в ухвалі зазначено на те, що ОСОБА_5 притягається до кримінальної відповідальності ще й в рамках іншого кримінального провадження за ч.ч. 2, 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, а також те, що обвинувачений тривалий час переховувався від суду та був оголошений у розшук, що свідчить про високу ймовірність зазначених вище ризиків.

Ці та інші, наведені в ухвалі суду обставини в їх сукупності, дали суду першої інстанції можливість зробити висновок про те, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім цього, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, під час проведення судового розгляд, судом не здобуто інформації про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, які б переважили вищезазначені ризики та могли гарантувати бездоганну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2023 року у справі № 761/4026/23 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою та скасувати зазначений запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, з огляду на таке.

Як вважає захисник, клопотання прокурора повинно бути спрямоване не тільки на продовження основного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й на застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим прокурор мав би зазначити конкретний розмір застави, який, на його думку, необхідно визначити ОСОБА_5 , з посиланням на конкретні матеріали, які б підтверджували розумність запропонованого прокурором розміру застави.

Відсутність такого розміру застави, на думку захисту, свідчить про те, що суд не може визначити заставу в розмірі, що перевищує межі, встановлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, адже це буде означати вихід за межі вимог клопотання.

Натомість суд першої інстанції, як зазначається у скарзі, визначив заставу в розмірі, про який прокурор не просив, чим вийшов не тільки вийшов за межі клопотання, а й допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині визначення розміру застави.

При цьому захисник звертає увагу на те, що суд у своєму рішенні виснував, що раніше визначений розмір застави був завеликим для ОСОБА_5 з огляду не неможливість його внесення протягом тривалого часу.

Водночас, на переконання сторони захисту, новий розмір застави (3 220 800.00 грн.) також є завеликим для обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки він більше року тримається під вартою, а тому від нього не можна очікувати наявності роботи та стабільного заробітку, що суттєво зменшує його спроможність внести заставу у такому розмірі.

Також у своїй скарзі захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні, проведеному 19.12.2023, суд першої інстанції фактично відмовився врахувати надані захисником матеріали досудового розслідування кримінального провадження, на підставі яких виносилися постанови про оголошення розшуку ОСОБА_5 , на які посилався прокурор при обґрунтуванні наявності заявлених ризиків, незважаючи на те, що ці матеріали мають ключове значення для встановлення очевидної необґрунтованості вказаних постанов, адже вони свідчать про відсутність будь-яких підстав для оголошення розшуку ОСОБА_5 .

Таким чином, постанови слідчого від 11.01.2022 та 17.01.2022, як вважає захисник, не підтверджують факт ухилення ОСОБА_5 від органу досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні, а тому оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його висновки.

Окрім цього, захисник зазначає про те, що після постановлення оскаржуваної ухвали, ним були отримані докази нових обставин, які мають бути враховані в контексті наявності у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків та утриманців, а саме дані про те, що у батька ОСОБА_5 - ОСОБА_8 було виявлене тяжке захворювання, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, у нього існує юридичний і моральний обов`язок утримувати свого непрацездатного та тяжко хворого батька і ця обставина, на думку захисту, свідчить про наявність у обвинуваченого соціального запобіжника від вчинення дій, про які зазначає у своєму клопотанні прокурор.

З огляду на ці та інші обставини, в тому числі відсутність ризиків переховування від суду, впливу на свідків, а також непомірний розмір застави, сторона захисту вважає, що у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити, а запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 - скасувати.

Разом з цим, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що згадані у клопотанні та ухвалі суду ризики існують, то внаслідок недоведення прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, сторона захисту просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні клопотання прокурора - відмовити, а запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 - змінити на домашній арешт за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 .

При цьому, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність підстав для продовження тримання ОСОБА_5 під вартою, то з урахуванням тенденції поступового зменшення розміру застави, зменшення можливих ризиків та завідомої непомірності існуючого розміру застави, сторона захисту просить оскаржувану ухвалу в частині визначення розміру застави скасувати та визначити ОСОБА_5 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в межах від 214 720.00 до 805 200.00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити спробу переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали вийшов за межі клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для її скасування, зокрема в частині визначення розміру застави, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Більш того, системний аналіз вимог, передбачених другим абзацом ч. 2 ст. 392, а також ч. 2 ст. 422-1 КПК України дозволяє зробити висновок про те, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, переглядаються судом апеляційної інстанції лише в межах перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Тобто, судовий контроль з боку суду апеляційної інстанції на стадії судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обмежується лише перевіркою законності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовження строку тримання особи під вартою.

Якщо при вирішенні судом першої інстанції питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання особи під вартою, не було допущено порушень, передбачених главою 18 КПК України, які тягнуть за собою необхідність скасування або зміни запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції не вправі вдаватись в оцінку будь-яких інших обставин, зокрема щодо визначеного судом розміру застави, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тим більше, що законом, зокрема ч. 5 ст. 182 цього Кодексу, допускається така можливість у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, які були наведені у клопотанні прокурора та з наявністю яких погодився суд першої інстанції, а також отримання стороною захисту доказів нових обставин, а саме даних про тяжке захворювання батька ОСОБА_5 , і що ця обставина, на думку захисника, свідчить про наявність у обвинуваченого соціального запобіжника від вчинення дій, про які зазначає у своєму клопотанні прокурор, то вони не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м'які запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, на даний час, не здатні забезпечити уникнення ризиків, які були встановлені судом та гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 16 лютого 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 лютого 2024 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 761/4026/23

Номер провадження: 11-кп/824/425/2024

Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 353; ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1