ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/126/24
Номер справи місцевого суду: 766/5148/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

15 січня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року в кримінальному провадженні №0000434 від 25 листопада 2022 року стосовно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 19 січня 2024 року, включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства в основу прийнятого рішення поклав доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.1 та п.4 ч.1 ст.177 КПК України, які носять абстрактний характер. При цьому суд не навів жодних обґрунтованих міркувань щодо неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того суд не дослідив питання щодо стану здоров`я обвинуваченого, яке вкрай погіршилося під час перебування в СІЗО.

Також зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив участь обвинуваченого у судовому засіданні у приміщенні зали суду, хоча обвинувачений на цьому неодноразово наполягав, адже участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через погану якість зв`язку не дозволяє обвинуваченому почути все, що відбувається у судовому засіданні та своєчасно зорієнтуватися щодо заявлених клопотань.

На думку захисника застосування більш м`якого запобіжного заходу сприятиме дієвості кримінального провадження, оскільки таким чином може бути забезпечена явка обвинуваченого до суду.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав захисників, просив ухвалу суду скасувати.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Щодо участі обвинуваченого в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив врахувати, що сторона захисту наполягає на безпосередній участі обвинуваченого ОСОБА_9 в залі судових засідань Херсонського апеляційного суду.

З метою забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого в судовому засіданні Херсонський апеляційний суд здійснив всі можливі заходи щодо доставки обвинуваченого в судове засідання. Зокрема 09 січня 2024 року Херсонським апеляційним судом на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ГУНП в Херсонській області та ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» скеровано вимоги про доставку обвинуваченого ОСОБА_9 в судове засідання, що призначене на 11:00 год.15 січня 2024 року. У той же час вказані вимоги про доставку виконано не було, з причин та обставин, наведених нижче.

Згідно листа командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 11 січня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 не наділена повноваженнями здійснювати, відповідно до чинного законодавства, безпосереднє конвоювання з органів та установ Державної пенітенціарної служби, які розміщені в місті Миколаїв та Миколаївській області до приміщень Херсонського апеляційного суду, який розміщений в м.Херсон, осіб узятих під варту, та/або засуджених до позбавлення волі. При цьому виконання завдань конвоювання можливе лише за умови повноцінного функціонування на території м.Херсон органів та установ Державної пенітенціарної служби.

Для вирішення даного питання 12 жовтня 2023 року командування військової частини звернулося з листом до Управління забезпечення діяльності у південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо етапування осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі з органів та установ Державної пенітенціарної служби, які розміщені в Миколаївській області до органів та установ Державної пенітенціарної служби, які розміщені в Херсонській області, для забезпечення участі зазначених осіб в судових засіданнях Херсонського апеляційного суду. За результатами розгляду вказаного листа надано відповідь від 18 жовтня 2023 року №6/6/3-1717 в якій зазначено, що перебування осіб взятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі в органах та установах Державної пенітенціарної служби, які розмішені в Херсонській області та перебувають під вогневим впливом з боку окупаційних військ, можливе лише за умови відсутності ворожого впливу та стабілізації ситуації, яка дозволить повноцінно забезпечити права та особисту безпеку осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі.

06 грудня 2023 року командування військової частини звернулося з листом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо можливості утримання затриманих і взятих під варту осіб в ізоляторі тимчасового тримання №1 (м.Херсон) для забезпечення участі вказаних осіб в судових засіданнях Херсонського апеляційного суду. За результатами розгляду вказаного листа ГУНП в Херсонській області надало відповідь від 08 січня 2024 року №53/05/22-2024 в якій зазначено, що діяльність ІТТ ГУНП в Херсонській області з 17 червня 2022 року призупинено, а 11 грудня 2023 року та 21 грудня 2023 року будівлю ІТТ №1 (м.Херсон) було пошкоджено внаслідок ворожого артилерійського обстрілу та відновити його діяльність не надається можливим.

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 12 січня 2024 року №101/01/7-2024, рота конвойної служби ГУНП в Херсонській області не здійснює конвоювання затриманих і взятих під варту осіб до Херсонського апеляційного суду, у зв`язку із чим етапування обвинуваченого ОСОБА_9 з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до Херсонського апеляційного суду не передбачено.

За наведених обставин з огляду на повноваження, передбачені ч.2 ст.336 КПК України, для забезпечення швидкого та ефективного здійснення правосуддя, недопущення порушення розумних строків апеляційного розгляду, а також забезпечення безпеки осіб в умовах воєнного стану, участь обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засідання 15 січня 2024 року забезпечено в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

На запитання суду ОСОБА_9 ствердно відповів, що бачить та добре чує суд та учасників провадження, що присутні в судовому засіданні.

Щодо законності продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177, 178, 199 КПК України розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000434 від 25 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України.

14 листопада 2023 року, під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.111-1 КК України провадження господарської діяльності у взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави агресор; ч.6 ст.111-1 КК України здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації за відсутності ознак державної зради, активна участь у таких заходах.

Крім того прокурор послався на існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи продовжити кримінальні правопорушення у яких обвинувачується чи вчинити інше кримінальне правопорушення (п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України), а запобігти вказаним ризикам, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За результатами розгляду вказаного клопотання суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши зазначені висновки суду у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із таким рішенням суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених:

ч.4 ст.111-1 КК України провадження господарської діяльності у взаємодії з державою агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави агресор;

ч.6 ст.111-1 КК України здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації за відсутності ознак державної зради, активна участь у таких заходах.

Зазначені злочини відносяться до категорії злочинів проти основ національної безпеки України та за скоєння найтяжчого з них передбачена відповідальність у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Під час досудового розслідування слідчим суддею було перевірено питання причетності ОСОБА_9 до вказаних кримінальних правопорушень.

На даному етапі кримінального провадження судом першої інстанції перевіряється питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаних злочинів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то судом встановлене подальше існування ризиків переховування обвинуваченого від суду чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, практику ЄСПЛ згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На думку суду апеляційної інстанції існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене як тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, адже за вчинення найтяжчого з них (ч.6 ст.111-1 КК України) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, так і відомостями про особу обвинуваченого, який, хоч і має місце проживання, проте може мати зв`язки з військовими рф та представниками незаконно створених органів на тимчасово окупованій території, адже обвинувачується у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією. Зазначені обставини свідчать про існування ризиків переховування ОСОБА_9 від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Таким чином подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Зокрема запобіжний захід у виді домашнього арешту у даному випадку не зможе запобігти ризику переховування від суду чи перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не врахував відомості про стан здоров`я обвинуваченого суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки місцевим судом враховано, як вік, так і стан здоров`я обвинуваченого. Будь-які відомості про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою матеріали провадження не містять. Не надано таких відомостей і стороною захисту.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не забезпечено безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні, то вони є безпідставними, оскільки участь обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції обумовлена безпековою ситуацією в м.Херсон через періодичні обстріли з боку рф.

Згідно з ч.2 ст.336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Системне тлумачення вказаної норми процесуального закону свідчить про імперативність приписів щодо права обвинуваченого на безпосередню участь у судовому розгляді. Однак цією ж нормою визначено, що таке право може бути обмежене в умовах воєнного стану та у зв`язку з відповідними перешкодами, обумовленими ним.

Враховуючи, що Херсонська міська територіальна громада, на території якої знаходиться Херсонський міський суд Херсонської області, віднесена до переліку громад де ведуться бойові дії, при цьому місто Херсон періодично піддається ракетним та артилерійським обстрілам, з метою забезпечення безпеки обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що в даному випадку, в умовах воєнного стану участь обвинуваченого в судовому засіданні суду першої інстанції в режимі відеоконференції є допустимою та не порушує його право на захист.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4