СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/703/24
ун. № 759/1755/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додерженням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту, у кримінальному провадженні № 0000018 від 15.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24.01.2024 на розгляд слідчого судді передано клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додерженням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладання арешту на тимчасово вилучене майно, розглянути його і винести ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, яке було вилучене 16.01.2024 під час проведення обшуку, а саме на автомобіль марки «Mercedes-benz Sprinter 315 CDI» д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ, які належать ОСОБА_7 .

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Проведенні в ході досудового розслідування слідчі (розшукові) та негласні слідчі (розшукові) дії вказують на те, що злочини вчинені злочинною організацією, тобто стійким ієрархічним об`єднанням декількох осіб (на даний час встановлено більше п`яти осіб), учасники якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах.

16.01.2024 діяльність злочинної організації припинено.

Крім того, 16.01.2024 проведено санкціонований обшук автомобіля марки «Mercedes-benz Sprinter 315 CDI» д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який перебував в користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого вилучено вказаний автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ, дозвіл на вилучення яких не надано ухвалою слідчого судді.

Відтак, вказаний автомобіль відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України відповідає критеріям тимчасово вилученого майна - вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

16.01.2024 автомобіль марки «Mercedes-benz Sprinter 315 CDI» д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, клопотання про арешт такого майна повинно бути поданим протягом 48 годин після вилучення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна саме для забезпечення збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України «Речові докази».

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, необхідно накласти арешт на вказані вище речі, оскільки незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати речових доказів або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати встановленню обставин, які підлягають доказуванню під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Згідно реєстраційної картки ТЗ, автомобіль марки «Mercedes-benz Sprinter 315 CDI» д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор в судове засіадння не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність, вимоги заявлені в матеріалах клопотання підтримує в повному обсязі.

Дослідивши клопотання і додатки до нього, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Враховуючи правову підставу для арешту майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення, шляхом накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що із клопотанням про арешт прокурор звернувся 24.01.2024 року, тобто із пропуском строку, визначеного абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, що свідчить про пропуск ним строку звернення із клопотанням про арешт майна.

Поряд із цим, пропуск строку на звернення з клопотанням про арешт майна не є підставою для відмови у арешті майна, оскільки положення глави 17 КПК України, якою врегулювано порядок та підстави накладення арешту на майно, не передбачають такої підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Наслідком пропущення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, є обов`язок негайно повернути майно особі, у якої воно було тимчасово вилучено. Тобто з моменту спливу встановленого процесуального строку держава в особі відповідних уповноважених органів та посадових осіб не має правових підстав для утримання такого майна.

Тобто, з одного боку порушення передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК строку є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення та встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, а з іншого - не є підставою для відмови в арешті майна.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додерженням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту, у кримінальному провадженні № 0000018 від 15.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, яке було вилучене 16.01.2024 під час проведення обшуку, а саме на автомобіль марки «Mercedes-benz Sprinter 315 CDI» д.н.з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ, які належать ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1