ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/684/23 Справа № 707/2779/23 Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 10.10.2023 р., у кримінальному провадженні № 000225 від 24.08.2022 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, громадя-

нина України, який має середню осві-

ту, не одружений, раніше не судимий,

не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 16:00 год. 10.10.2023 р. по 16:00 год. 8.12.2023 р. включно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Кам`янського райсуду Черкаської обл. перебувають матеріали криміна-льного провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримі-нальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 продовжено дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 8.12.2023 р. включно.

При прийняті такого рішення суд врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, кількість епізодів злочинної діяльності, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких то особо тяжких злочинів, а також виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду; чинити тиск на свідків; переш-коджати встановленню істини у справі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду. На думку захисника ОСОБА_7 обрано занадто суворий та необґрунтований запобіжний захід. Зазначає, що судом прийняте рішення з порушенням норм процесуального законодавства, тому що прокурор не надав суду додатки на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків; не послався на матеріали, що підтверджують зазначені обставини. Суд першої інстанції в ухвалі не навів доказів на підставі яких він дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_7 затриманий 27.04.2023 р. і з цього дня перебуває під вартою, на момент подання апеляційної скарги перебуває в місці ув`язнення більше 5 місяців і об`єктивно не може переховуватися від слідства і суду. Крім того, суд не врахував вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, вік та незадовільний стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність хворої матері похилого віку та двох синів, відмінну репутацію за місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених вимогами КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вар-тою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те що мав травму голови та йому встановлено металеву пластину в черепі, до затримання на його утриманні перебував син, який на теперішній час вимушений проживати з матір`ю, колишньою дружиною обвинуваченого, офіційно працював, то суд обґрунтовано зазначив, що наявність ризиків, які дають суду підстави вважати що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними, на даний час ризики не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України, як відповідно відноситься до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та від п`яти до восьми років з конфіскацією майна.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав, з вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, тому доводи апеляційної скарги захисника про занадто суворий та необґрунтований запобіжний захід є необґрунтованими.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано при прийнятті рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, може здійснювати вплив на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Зазначені вище ризики наразі є реальними, триваючими, вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід і не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, доводи апеляції про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що у обвинуваченого є хвора мати, яка потребує його допомоги, неповнолітній син на його утриманні, наявності відмінної репутації за місцем проживання були предметом судового розгляду та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони не впливають на обґрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу. Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений перебуває в місці ув`язнення більше 5 місяців і об`єктивно не може переховуватися від слідства і суду, апеляційний суд вважає не доречним, тому що саме у зв`язку із застосуванням на підставі рішення суду заходу забезпечення кримінального провадження і відбувається належна процесуальна поведінка цієї особи.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Вивченням виділених матеріалів провадження встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 199 КПК України, в ньому наведені ті факти, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу та під час досудового слідства, тому що оскаржувана ухвала була винесена у підготовчому судовому засіданні. Крім того, до апеляційної скарги захисника не долучені будь-які докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається, а саме стан здоров`я обвинуваченого, сімейний стан та соціальне оточення, тощо.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 та 4221 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 10.10.2023 р., якою відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16:00 год. 6.12.2023 р. включно залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді