Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 01.11.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави. Строк тримання під вартою обраховано з моменту фактичного затримання, тобто з 29.10.2023 з 16 год. Встановлено строк дії ухвали - до 16 год. 27.12.2023. Відповідно до ст.206 КПК України зобов`язано уповноважених осіб ДУ «Житомирська УВП (№8)», де утримується підозрюваний ОСОБА_8 забезпечити невідкладне надання йому належної медичної допомоги та лікування.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати для ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому, зазначає, що з доданих до клопотання матеріалів відсутні докази винуватості підозрюваного ОСОБА_8 , який заперечує свою причетність до вбивства ОСОБА_10 . Вважає, що причетність ОСОБА_8 до зазначеного злочину ґрунтується слідством на одних припущеннях та тим, що покійний був його зятем з яким напередодні смерті останнього свідки бачили їх разом. Звертає увагу, що слідчий та прокурор не довели того, чому інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до ОСОБА_8 . Крім того, у відповідності до клопотання, слідчий не впевнений у однозначності застосування тільки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але й припускає застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, про що просить суд визначити підозрюваному в такому разі певні процесуальні обов`язки. Крім того, твердження слідчого, що існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, матиме можливість ухилятися від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також матиме можливість чинити тиск та впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не знайшли свого підтвердження у доданих до вищезазначеного подання документах. Звертає увагу і на те, що підозрюваний ОСОБА_8 має похилий вік (71 рік), слабке здоров`я, після затримання переніс хірургічну операцію.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи з вимог ст.370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000571 від 28.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 26.10.2023 по 28.10.2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , зустрівся з своїм зятем - ОСОБА_10 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними відбувся конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_8 повалив ОСОБА_10 на підлогу та здавив життєво-важливі органи - шию останнього ногою обутою у взуття, утримуючи так до настання смерті ОСОБА_10 . В подальшому з метою приховання умисного вбивства, ОСОБА_8 за допомогою кухонної сокирки, розчленував труп ОСОБА_10 , шляхом відрубування рук та голови, які в подальшому спалив в топці груби свого будинку, а рештки тіла трупа викинув у воду річки Уж. неподалік від місця свого проживання. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок механічної асфіксії та травми органів шиї.

29.10.2023 о 20 год. у порядку ст.208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України затримано ОСОБА_8

30.10.2023 у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів судового провадження №296/11005/23, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідчим суддею також враховані конкретні обставини, механізм вчинення злочину, обставини його приховування, зокрема транспортування трупа до водойми підлягає встановленню в ході досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення судових експертиз та відшукання речових доказів, встановлення та допиту можливих свідків.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що у разі визнання судом його винним у вчиненні даного правопорушення можуть бути підставою для його ухилення від органу досудового розслідування, суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги вік підозрюваного та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, майновий стан, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вказані обставини, і врахувавши зазначені обставини, прийшов до обґрунтованого висновку, що на даній стадії досудового розслідування відносно підозрюваного не може бути застосовано інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, які не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, з викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

За таких обставин колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта про те, що слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, та недоведеністю ризиків зазначених в клопотанні слідчого.

Крім того, слідчим суддею враховано обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , та керуючись вимогами ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави.

Рішення слідчого судді щодо обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Обґрунтованість підозри у скоєнні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення доведена: протоколом обшуку від 29.10.2023, протоколом допиту свідка від 29.10.2023 року, протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 29.10.2023 року, протоколом огляду місця події від 29.10.2023 року, протоколом допиту свідка від 30.10.2023 року, протоколом огляду від 28.10.2023 року, протоколом огляду від 28.10.2023 року, протоколом огляду місця події від 29.10.2023 року, протоколом огляду місця події від 29.10.2023 року, протоколом огляду трупа від 29.10.2023, протоколом допиту свідка від 30.10.2023 року, протоколом допиту свідка від 30.10.2023 року, протоколом допиту свідка від 01.11.2023 року та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При перевірці обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства», «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», згідно з якими вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Так, підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення, а у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але за умови даних, які вказують на причетність особи до вчиненого злочину.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_8 та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за вироком суду, наявності ризиків, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання апелянта на похилий вік підозрюваного (71 рік), слабке здоров`я, після затримання переніс хірургічну операцію, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом перевірки слідчого судді та надана на них мотивована відповідь.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину та не визнання вини, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вказані обставини можуть бути перевірені лише під час розгляду справи по суті.

При цьому, всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження при обранні підозрюваному запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 01.11.2023, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, зі строком дії ухвали до 27.12.2023, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: