Справа № 502/129/24
УХВАЛА

02 лютого 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001430 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Кілійського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0001430 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання обґрунтовує тим, що існують ризики передбачені п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, а також незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні та одним із свідків виступає малолітня особа. У зв`язку з тим, що наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, оскільки тяжкість інкримінованого правопорушення не зможе забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення звертається до суду з клопотанням про продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений та його захисник проти клопотання заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, у яких зазначили, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації в АДРЕСА_1 , та працює по найму в м. Кілія. Ризики, які зазначені у клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не обґрунтовані, немає жодних підстав вважати, що обвинувачений буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчинить інше кримінальне правопорушення. Водночас покликались також на ту обставину, що ОСОБА_4 звертався до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації в порядку ст. 616 КПК України. Просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку учасників провадження з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

07.11.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 07.11.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 січня 2024 року, який згодомпродовжено до 07.02.2024.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч. 2 ст. 29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. На стадії судового провадження суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року зазначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.

Так, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років позбавленням волі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , у зв`язку з вчиненням тяжкого злочину та з метою уникнення притягнення останнього до кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, тобто існує наявність ризиків, визначених п.п. 1,3 ст. 177 КПК.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, та з урахуванням ризиків, визначених п.п. 1,3 ст. 177 КПК, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід в даному випадку є виправданим заходом, метою якого є попередження встановлених ризиків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, стороною захисту не надано, а посилання у запереченнях щодо наявності у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та те, що останній працює за наймом, не спростовують встановлених обставин щодо наявності ризиків визначених п.п. 1,3 ст. 177 КПК.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що злочин, в якому обвинувачуються ОСОБА_4 , спричинив смерть потерпілого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, у відповідності до ч.4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 131, 176-178, 183-184,197, 314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто до 01 квітня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1