Справа № 366/2032/22
Провадження № 1-кп/366/91/23
ВИРОК

Іменем України

20 грудня 2023 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника, адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.06.2022 за №0000310 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Демківка, Тростянецького району Вінницької області, військовослужбовця ЗСУ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

У військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону проходив військову службу солдат ОСОБА_5 .

Наказом командира військової частини №62 від 25.03.2022 року солдат ОСОБА_5 призначений на посаду стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону відповідно справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Положення ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові); сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ затверджено Законом України № 2263-IX від 22.05.2022), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб .

Окрім того, під час проходження військової служби ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, які зобов`язували останнього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, зобов`язаний неухильно та беззастережно виконати відданий йому прямим начальником наказ у зазначений термін.

Бойовим розпорядженням управління сил та засобів міста Київ від 11.06.2022 року № 1/1420Т/СД ОКП «Київ» військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_5 , для виконання бойових завдань відкомандировано до АДРЕСА_2 .

Однак, солдат ОСОБА_5 відкрито відмовився виконувати вказаний наказ за наступних обставин: 12.06.2022, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_3 (більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено), діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, у порушення вищенаведених норм законодавства, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 відкрито відмовився виконувати наказ про вибуття в складі підрозділу для виконання бойового розпорядження управління сил та засобів міста Київ від 11.06.2022 року № 1/1420Т/СД ОКП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який йому доведено 12.06.2022 безпосередньо шляхом оголошення заступником командира 2 механізованого батальйону капітаном ОСОБА_6 , про що солдат ОСОБА_5 власноруч склав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1.Допит свідків

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він проходить службу в ЗСУ, з ОСОБА_5 особисто він не знайомий. Йому відомо, що приблизно о 12 годині ночі 11.06.2022 року було отримано бойове розпорядження. Була зібрана нарада на якій довели до відома командирів підрозділів це розпорядження. Приблизно о 10-11 годині таке розпорядження було доведено до усього особового складу. Таке розпорядження до особового складу доводилось або ОСОБА_8 , який був заступником командира батальйону, на той момент, або безпосередньо їх командиром роти або взводу. Наказ був про те, що вони мали висунутись в Донецьку область для підготовки зайняття оборони. Особисто йому про таке розпорядження стало відомо через його начальника штабу з яким він розробляв наказ командира батальйону. Вже безпосередньо, коли він прибув в Донецьку область, його зустрічав їх новий командир батальйону, і начальник штабу. Саме від начальнику штабу він дізнався про те, що є дві особи, які відмовились виконувати наказ. Одним з тих осіб, хто відмовився є ОСОБА_5 . На запитання сторони захисту свідок ОСОБА_7 повідомив, що станом на 11.06 він обіймав посаду заступника начальника штабу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Він дійсно допомагав розробляти наказ на підставі того бойового розпорядження, що прийшло. Розробляв його начальник штабу. Сам наказ №149 від 12.06.2022 року в руках він не тримав. До вказаного Наказу був включений весь особовий склад 2 механізованого батальйону. Йому невідомо чи це був один наказ чи їх було декілька. Наказ про те, що саме ОСОБА_9 мав би бути відряджений до Донецької області не могло бути, індивідуальних наказів не існує. Військовослужбовці відправляються для виконання бойового завдання не по наказу, а по бойовому розпорядженню. У бойовому розпорядженні зазначається підрозділ, який має висунутись, час, коли підрозділ має прибути в зазначений район, координати, де саме має зайняти оборону підрозділі маршрут слідування. Бойове розпорядження видається у письмовому вигляді, друкованому на папері. Воно є таємним. Таке розпорядження вони отримали засобами таємного електронного зв`язку по системі «Моссі». В той момент 2 механізований батальйон не підпорядковувався їх військовій частині, він підпорядковувався командуванню сухопутних військ України. Із бойового розпорядження, яке є секретним, статус секретності не знімається. В судовому засіданні його дослідити неможливо, через його секретність. При тому, коли ОСОБА_5 оголошувалось бойове розпорядження він присутнім не був і йому невідомо, хто доводив до його відома наказ.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що коли він приїхав з м.Донецьк, він дізнався про те, хто такий ОСОБА_5 . Про те, що він не виконував якийсь наказ раніше він не знав. Про це він дізнався від старшого сержанта ОСОБА_11 , який є матеріально відповідальним за 6 роту. Тобто є старшиною 6 роти. На запитання сторони захисту адвоката ОСОБА_4 , свідок ОСОБА_10 пояснив, що в червні 2022 року він не перебував разом з ОСОБА_5 та не бачив його, хоча й служили вони в одній частині та в одному батальйоні. В червні 2022 року він приїхав до смт.Іванків з с.Малі Дівиці, куди він приїхав в травні 2022 року. Там вони знаходились всім батальйоном та брали участь у бойових діях. Після ОСОБА_12 вони поїхали до Донецької області, а саме до с.Яблунівка, що знаходиться поблизу місця де ведуться бойові дії. Коли вони були в ОСОБА_12 , його командир ОСОБА_13 йому повідомив, що він почув, що вони їдуть на Донецьк. На той момент, це було як чутки, а не достовірна інформація. Організованого виїзду не було, всі заїхали до с.Яблунівка групами, не разом. Весь цей час він перебував зі своїми строковиками, хто ще з ними їхав йому невідомо. Особисто він не чув, що при ньому ОСОБА_5 відмовлявся виконувати якийсь наказ.

2.2 Показання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що коли зібрали весь батальйон для оголошення наказу він був у магазині. Особисто він ніякого наказу не чув. Рапорт про відмову виконувати бойове розпорядження він писав. Йому відомо, що це бойове завдання було саме про вибуття у Донецьку область. Рапорт був написаний ним у військовій частині на ім`я командира військової частини. Причиною рапорта було те, що він не готовий був виконувати таке бойове завдання через власний страх того, що він не може вбити людину. Він повністю підтверджує обставини викладені в обвинувальному акті та визнає свою вину. Крім того, на той момент він не міг виконувати це бойове розпорядження через стан здоровя, оскільки страждає на гіпертонію, у нього наявна задишка, йому навіть тяжко носити бронежилет, оскільки має проблеми із сухожиллям. ВЛК підтвердила 27.09.2022 року наявність у нього ряду захворювань і прийшла до висновку що ві є обмежено придатним до військової служби. Він щиро розкаюється у невиконанні даного наказу. При цьому, від проходження військової служби він не відмовлявся і не відмовляється.

2.5. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України підтверджується письмовими доказами, наданими прокурором:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розлідувань (відомості до ЄРДР внесено за №0000310), з якого вбачається, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді головного сержанта 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 відкрито відмовився виконувати Наказ №89 від 15.04.2022 командира військової частини НОМЕР_1 щодо відрядження для викоання бойових завдань згідно бойового розпорядження №2/2119 від 15.04.2022 (а.с.90);

- наказом Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 №629 від 21.06.2022 року про призначення службового розслідування (а.с.88-89);

- рапортом солдата 2 батальйону механізованої роти, 3 взводу ОСОБА_5 від 13.06.2022 року про відмову від виконання бойового завдання (а.с.90);

- рапортом командира 2 механізованого батальйону ОСОБА_15 від 13.06.2023 року (а.с.91).

В судовому засіданні не виявилось можливим дослідити Наказ №89 від 15.04.2022 командира військової частини НОМЕР_1 щодо відрядження для викоання бойових завдань згідно бойового розпорядження №2/2119 від 15.04.2022 та Наказ про вибуття в складі підрозділу для викоання бойового розпорядження управління сил та засобів міста Київ від 11.06.2022 року №1/1420Т/СД ОКП «Київ», оскільки суду прокурором їх надано не було, через їх секретність.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 судом

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та документи, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України (відкрита відмова виконувати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану).

Підстав для зміни обвинувачення судом не встановлено

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності до ст.66 КК України, судом визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно зі ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді складеної старшим інспектором Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_16 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , останній до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, проходить службу в ЗСУ, має дружину та дітей, раніше працював механізатором на ДПДГ «Олександрівське». За характером, спокійний, врівноважений, хороший сім`янен, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, правопорушень не вчиняє. Ризик вчинення ним повновного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, тому орган пробації вважає, що його виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України. Обставиною, що помякшує покарання є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, під час досудового розслідування не встановлено. Внаслідок дій ОСОБА_5 матеріальної шкоди державі не завдано. При визначенні судом міри покарання ОСОБА_5 прокурор просив врахувати всі ці обставини, визнати його виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити йому покарання, з врахуванням положень ст.ст. 58, 69 КК України у виді службового обмеження строком на 1 рік, з відрахуванням заробітної плати 10 відсотків.

Захисник адвокат ОСОБА_4 повідомила, що вона та її підзахисний ОСОБА_5 погоджуються із запропонованою прокурором мірою покарання, яка йому загрожує у випадку визнання його винуватим. При цьому просила врахувати, що ОСОБА_5 має поганий стан здоровя, згідно висновку ВЛК є обмежено придатним, має позитивну характеристку, щиро розкаявся, а тому, при призначенні покарання просила застосувати ст.69 КК України та на підставі ст.58 КК України призначити покарання у виді службового обмеження із відрахуванням заробітної плати.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав думку свого захисника, при цьому пояснив, що щиро розкаюється у вчиненному.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50,65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зп. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постановивизначено, що відповідно доп. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження у вчиненні ним нових злочинів, тому, суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, наявність постійного місця проживання та роботи, те, що він має стійкі соціальні звязки. Крім того, суд враховує, наявну в матеріалах справи довідку військово-лікарської комісії №6495 від 27.09.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_5 має ряд захворювань та є обмежено придатним до військової служби. При цьому суд враховує пояснення ОСОБА_5 про те, що не зважаючи на те, що його визнано обмежено придатним, він продовжуватиме проходити військову службу.

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексі України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу Уарїни та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чив бойовій обстановці» № 2839-IX від 13.12.2022 року було внесено зміни в ст.69 КК України. Цими змінами було визначено, що положення ст.69 КК України в частині призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу не можуть застосовуватись у випадку вчинення військовослужбовцями правопорушень передбачених статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу вчинене в тому числі, в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, заборона у застосуванні відносно нього положень ст.69 КК України, при призначенні покарання, у даному випадку, не поширюється.

Судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, враховуючи данні про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст.69 КК України, та призначення ОСОБА_5 , покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.4 ст.402 КК України.

Таким чином, міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 із застосуванням ст.ст.58, 69 КК України, у виді, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 402 КК України, зокрема покарання у виді 1 (одного) року службового обмеження та із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 відраховування в дохід держави частки грошового забезпечення, є достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід під час досудового розслідування, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу на момент закінчення розгляду справи від сторін не надходило, відтак, підстав для такого обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Цивільний позов у данному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Речові докази у данному кримінільному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді службового обмеження на строк 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 10 ( десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1