ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/52/24 Справа № 711/962/24 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2024, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Віхорівка Братського району Іркутської області російської федерації,

громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не є особою з

інвалідністю, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за

адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у

вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 31.03.2024 включно з визначенням застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2024 клопотання слідчої відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_10 ,задоволено, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 31.03.2024 включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 грн. та у разі внесення якої, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, який є корупційним та який має високий ступінь суспільної небезпеки, а також доведеність прокурором усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України і застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 відповідає конкретній меті, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам. При цьому слідчим суддею враховано доводи сторони захисту щодо наявності міцних соціальних зв`язків та позитивних характеристик, однак ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі. Дані щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчим суддею не встановлено, а стороною захисту не надано.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи її незаконною й необґрунтованою, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано на відсутність доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин та прокурором їх не доведено. Ухвала слідчого судді постановлена в порушення вимог ч.2 ст.194 та п.п.2,3,4 ч.1 ст.196 КПК України, зокрема, не наведено доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки його підзахисного. Загалом в ухвалі не вказано на належні і допустимі докази щодо можливості переховування, впливу на свідків (у даному провадженні це один свідок ОСОБА_11 ), вчинення нових правопорушень підозрюваним. Тримання під вартою застосовано судом виключно на підставі можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що ОСОБА_7 затриманий 01.02.2024, отже об`єктивно не міг переховуватися від слідства і суду. Прокурором не заявлено свідків, показання яких буде використано як доказ, отже ОСОБА_7 об`єктивно не може тиснути на свідків, унікальні дані яких йому не відомі, як і усім учасникам провадження, крім прокурора.

Адвокат вважає, що слідчий суддя не дотримався практики ЄСПЛ та вимог чинного КПК України, не обґрунтував необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою й послався на застарілі рішення ЄСПЛ. А також вказує на те, що слідчим суддею належним чином не враховано й не оцінено вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його правильна кваліфікація та міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання у тому числі наявності в нього родини й утриманців - двох дочок 2009 та 2015 року народження.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків з огляду на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000460 від 06.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з конфіскаціє майна.

01.02.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 02.02.2024 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: заявою ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколами додаткового допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, протоколом обшуку від 01.02.2024, протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Розглядаючи дане клопотання по суті слідчий суддя зазначив, що наведені у клопотанні слідчого обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України є обґрунтованою. Даний злочин є тяжким санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна. Крім того, злочин, інкримінований в провину ОСОБА_7 є корупційним, отже у разі засудження останнього за ч. 3 ст. 369-2 КК України до нього не може бути застосовано звільнення від відбування покарання та застосування більш м`якого покарання, ніж передбачене законом. Слідчий суддя вважає доведеними стороною обвинувачення наявність обґрунтованих доказів щодо існування усіх ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, окрім ризику можливого впливу на експертів у даному кримінальному провадженні.

Також слідчим суддею взято до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку навела сторона захисту в судовому засіданні, зокрема, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, має двох малолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, вказані захисником характеризуючі дані, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника підозрюваного, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч. 3 ст. 369-2 КК України та наявності обґрунтованих доказів щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Відтак, апеляційний суд констатує, що тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, як у даному провадженні.

Доводи адвоката, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог ч.2 ст.194 та п.п.2,3,4 ч.1 ст.196 КПК України, зокрема, не наведено доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної поведінки його підзахисного, спростовується змістом самої ухвали, з якої вбачається, що слідчим суддею наведено аргументи щодо всіх можливих альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою та проаналізовано доводи сторони захисту, викладені у запереченні проти клопотання слідчого та надані безпосередньо у судовому засіданні. Як і проаналізовано кожен з наведених у клопотанні слідчого ризиків, що спростовує твердження захисника, що запобіжний захід відносно ОСОБА_7 застосовано виключно на підставі ймовірно можливого покарання.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги про об`єктивну відсутність можливого тиску з боку підозрюваного на свідків, унікальні дані яких йому не відомо та про яких прокурор не заявив, адже в матеріалах клопотання містяться відомості щодо знайдених копій й оригіналів документів третіх осіб, в тому числі повістки, вручені вказаним громадянам, листи РТЦК та СП про необхідність з`явитись, медичні документи та медичні картки, які були виявлені та вилучені органом досудового розслідування. Вказане може свідчити про мету ОСОБА_7 вчинити інші аналогічні злочини та наявність інших свідків, крім ОСОБА_12 , що потребує додаткової перевірки в ході досудового розслідування.

Стосовно не врахування слідчим суддею вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його правильної кваліфікації, про що йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з практики ЄСПЛ, а саме правових позицій, наведених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, в якому суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Посилання адвоката в апеляційній скарзі, зокрема, й на практику ЄСПЛ, що наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою і висновків слідчого судді у даній справі не спростовують. Так, в наведених захисником рішеннях ЄСПЛ йдеться про те, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи та в іншому рішенні ЄСПЛ йшлося щодо тривалості обґрунтованої підозри. За матеріалами даного кримінального провадження підозра ОСОБА_7 пред`явлена 02.02.2024, підозрюваного затримано 01.02.2024, досудове розслідування розпочато 06.12.2023, тому в даному випадку не можливо стверджувати про тривале тримання під вартою, як і те, що єдиною підставою тримання під вартою є наявність лише обґрунтованої підозри, оскільки прокурором доведено, а слідчим суддею належним чином обґрунтовано існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо застосування слідчим суддею «застарілої» практики ЄПСЛ не приймається до уваги, оскільки практика ЄСПЛ є незмінною, сталою та юридично визначеною.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимоги кримінального процесуального закону дотримано належним чином.

Так, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, вони всі були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає свою увагу на те, що слідчим суддею, при обранні запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, було визначено і альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, факт обрання та розмір якої апелянтом взагалі не оскаржується .

Доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують та зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2024 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 діб до 31.03.2024 включно з визначенням застави- залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді