КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, Державною установою «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем захисника ОСОБА_6 з використанням його власних технічних засобів в системі «EasyCon», матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 червня 2023 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу, а також особу обвинуваченого, стан його здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, знаючи про можливу міру покарання, може переховуватись від суду та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, шляхом впливуна потерпілого та свідків, і тому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3116/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрану йому міру запобіжного заходу тримання під вартою замінити на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що оскаржувану ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки ухвалена без об`єктивного розгляду доказів, з порушенням вимог процесуальних норм та міжнародних договорів обов`язкових до виконання.

Зокрема, зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, йому не було надано своєчасно для ознайомлення матеріали, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження тримання під вартою, чим було позбавлено його можливості певним чином підготувати свій захист.

Також у клопотанні прокурор вказує на ризик того, що він, перебуваючи на волі, буде ухилятися від суду, оскільки йому інкримінується стаття, яка передбачає покарання на строк більше 10 років позбавлення волі, проте не було пред`явлено доказів того, що він будь-коли приймав дії щоб уникнути від слідства чи суду, або до нього було прийнято інші умови, які б він порушував. Окрім того, в своїх рішеннях ЄСПЛ вказує на те, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може служити виправданням довготривалого перебування під вартою.

Крім того, в порушення вимог ст. 193 КПК України, у судовому засіданні йому було невмотивовано відмовлено у проханні дослідити докази на які посилається прокурор.

За таких обставин, вважає, що суд діяв в порушення вимог ст.ст. 9, 12, 17, 20, 21, 22, 178, 183, 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та захисника ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0001058 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини його вчинення та його підвищену суспільну небезпечність, а також особу обвинуваченого, стан його здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, дійшов висновку про існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений, знаючи про можливу міру покарання, може переховуватись від суду та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, шляхом впливуна потерпілого та свідків, і тому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення увчиненні особливо тяжкого злочину, котрий кваліфікований за ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання увиді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та обставини його вчинення щодо особи похилого віку, відповідно до змісту обвинувального акта, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, стан його здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, знаючи про можливу міру покарання, може переховуватись від суду та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, шляхом впливуна потерпілого та свідків, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про порушення процесуальних вимог, які полягають у несвоєчасному наданні для ознайомлення матеріалів, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження тримання під вартою, чим було позбавлено його можливості певним чином підготувати свій захист, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Крім того, у розпорядженні суду апеляційної інстанції відсутні дані про недотримання прокурором процедури вручення стороні захисту клопотання про продовження строку тримання під вартою в передбачений ч. 2 ст. 184 КПК України строк, тобто не пізніше ніж за три години до початку його розгляду. Разом з тим, вказана обставина і не є передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України підставами для відмови у задоволенні клопотання.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинуваченому було невмотивовано відмовлено у проханні дослідити докази, на які посилається прокурор, то у розпорядженні суду апеляційної інстанції також відсутні такі дані, однак, якщо такі порушення КПК і мали місце, то вказана обставина не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення.

Також всупереч доводів апеляційної скарги про те, що не було пред`явлено доказів того, що обвинувачений будь коли вчиняв дії щоб уникнути від слідства чи суду, або до нього були застосовані інші умови, які б він порушував, а сама по собі тяжкість обвинувачення, відповідно до рішень ЄСПЛ, не може слугувати виправданням довготривалого перебування під вартою, суд не мотивував своє рішення про наявність ризику втечі виключно тяжкістю покарання.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника під час апеляційного розгляду про те, що ризик впливу на потерпілого відсутній, оскільки він надав суду свої показання, оскільки прокурор має право заявити про допит потерпілих та свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника під час апеляційного розгляду в частині відсутності будь-яких доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про тривалість розгляду судом кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 червня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3