Справа № 643/7000/23
Провадження № 1-кп/643/508/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001968 від 06.06.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, який не одружений, із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 31.10.2005 Ялтинським міським судом АРК за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі; 22.03.2010 Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки; 19.03.2012 Зміївським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 317, ст. 395, ч.1 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнився 09.08.2017 з Темнівської ВК після відбуття терміну покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ

Щодо цивільного позову потерпілого

Потерпілим ОСОБА_4 пред`явлені цивільний позов та клопотання про поновлення строків оскарження.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що його визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні. Внаслідок протиправних дії обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому спричинено нестерпний фізичний біль, матеріальні та моральні страждання. Обвинувачений ОСОБА_6 не допоміг потерпілому та навіть не вибачився, в судовому процесі глузує з потерпілого, провину не визнав, що несе для потерпілого моральні страждання. Потерпілий збирає документи для встановлення інвалідності, не може нормально працювати. Враховуючи наведене, потерпілий просить визнати його цивільним позивачем та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн. та поточні матеріальні витрати в розмірі 5878,60 грн.

В обґрунтування клопотання про поновлення строків оскарження потерпілий зазначив, що не був присутній у судовому засіданні 14.09.2023 з причин раптового погіршення стану здоров`я, через що не мав фізичної можливості здати позовну заяву суду. Враховуючи наведене, просив вважати його відсутність в судовому засіданні поважною причиною для поновлення пропущеного строку для подання цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні 26.10.2023 підтримали клопотання про поновлення строку.

Прокурор при розгляді клопотання про поновлення строку поклався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання потерпілого про поновлення строку на пред`явлення цивільного позову. В обґрунтування зазначив, що вказане клопотання не відповідає вимогам законодавства України. Так, клопотання має назву «клопотання про поновлення строків оскарження». Зазначив, що згідно вказаного клопотання потерпілий просить поновити йому строк оскарження, а не строк пред`явлення цивільного позову.

Обвинувачений підтримав позицію, висловлену захисником.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд керується таким.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 347 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Таким чином, цивільний позов може бути пред`явлений до оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні пред`явлений представником потерпілого під час проголошення вступних промов (ч. 1 ст. 349 КПК України), тобто після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту (ст. 347 КПК України) та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення (ст. 348 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Як вбачається з доводів клопотання потерпілого, в обґрунтування поважності причин пропуску строку на пред`явлення цивільного позову, він посилається на відсутність у судовому засіданні 14.09.2023 через погіршення стану здоров`я.

Проте вказані доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема даними Журналу судового засідання № 1905566 від 14.09.2023, згідно якого потерпілий був присутнім у судовому засіданні 14.09.2023 та приймав у ньому активну участь, зокрема висловлював свою думку з питань запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, та з питань призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Ураховуючи наведене та розглядаючи клопотання в межах викладених у ньому доводів, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, оскільки обставини, на які посилався потерпілий в обґрунтування поновлення строку для пред`явлення цивільного позову, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Вирішуючи питання щодо процесуальних дій суду в разі пред`явлення цивільного позову після закінчення встановлених ч. 1 ст. 128 КПК України строків, суд керується таким.

Положеннями КПК України не визначено наслідків пред`явлення цивільного позову з пропуском встановлених строків. Відповідно, положеннями КПК України не врегульовано процесуальні дії суду в разі надходження цивільного позову після визначених КПК України строків.

Вирішуючи питання щодо процесуального рішення, яке має бути ухвалено судом за наслідками отримання цивільного позову після закінчення встановлених КПК України строків, суд керується таким.

Як зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Ураховуючи вказані висновки щодо застосування норм права, суд застосовує аналогію закону та керується положеннями п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, які регулюють подібні за змістом правовідносини.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Оскільки цивільний позов пред`явлений після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 128 КПК України, та судом відмовлено у клопотанні про поновлення строку на пред`явлення цивільного позову, суд повертає цивільний позов особі, яка його пред`явила.

Щодо клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого

26.10.2023 прокурором подано письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, а саме закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Наявні передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, побоюючись покарання, яке йому загрожує, оскільки раніше судимий за вчинення тяжких злочинів. Обвинувачений розлучений, не має дітей чи інших осіб на утриманні, протягом тривалого часу не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що унеможливлює контроль за його процесуальною поведінкою. Також обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого. Запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

У судовому засіданні 26.10.2023 прокурор підтримав клопотання та викладені в ньому доводи. Зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не сплинули та продовжують існувати.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили відмовити у вказаному клопотанні. В обґрунтування заперечень захисником зазначено, що кваліфікація дій обвинуваченого є невірною та завищеною, ризики не доведені, оскільки будь-яких доказів їх наявності прокурором не надано. Обвинувачений просив надати йому можливість мобілізуватись.

Потерпілий та його представник, кожен окремо, просили вирішити клопотання прокурора на розсуд суду.

Вирішуючи заявлене стороною обвинувачення клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 року відносно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності обґрунтованої підозри та ризиків, зазначених прокурором.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 15 років.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо недоведеності ризиків.

Оцінюючи доводи захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого в обвинувальному акті, суд керується таким.

У п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к зазначено, що юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

В п. 41 зазначеної Постанови вказано, що вихід з нарадчої кімнати лише з метою надання потерпілому пропозиції висловитися про можливість застосування конкретної норми закону про кримінальну відповідальність поставить під сумнів неупередженість суду. Адже такі дії матимуть явно виражені ознаки висловлення судом ще до прийняття рішення по суті обвинувачення попередньої власної позиції щодо кваліфікації діяння.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене та положення КПК України, оцінку по суті доказам сторони обвинувачення та сторони захисту, тобто вирішення питання щодо доведення винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій за тією чи іншою нормою КК України (у разі встановлення наявності події та складу кримінального правопорушення в його діях), судом може бути здійснено виключно у вироку за наслідками дослідження усієї сукупності доказів, наданих сторонами кримінального провадження.

Також суд враховує, що будь-яка оцінка обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, тобто оцінка доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також оцінка питань наявності або відсутності підстав для перекваліфікації його дій за іншою нормою КК України, висловлена судом до моменту ухвалення вироку, може бути підставою для виникнення у тієї чи іншої сторони кримінального провадження сумнівів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані вище доводи захисника, якими він обґрунтовував відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Оцінюючи доводи обвинуваченого щодо бажання мобілізуватись до лав Збройних Сил України, суд керується таким.

Процедура скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, врегульована ст. 616 КПК України.

Згідно положень вказаної статті, за результатами розгляду відповідного клопотання обвинуваченого, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, ініціатором скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, є прокурор.

Від сторони обвинувачення відповідне клопотання не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для скасування запобіжного заходу в порядку ст. 616 КПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що виходячи з положень ч. 1 ст. 616 КПК України, особи, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 КК України, виключені з переліку осіб, які мають право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконно впливу на потерпілого та свідків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк до 24:00 год. 22.12.2023 включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому, що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 314, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про поновлення строків на подання цивільного позову відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - повернути особі, яка його подала.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 , на строк до 24:00 годин 22 грудня 2023 року включно.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_6 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 27.10.2023 року о 15-00 год.

Суддя ОСОБА_1