Житомирський апеляційний суд
Справа №292/295/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №292/295/21 за апеляційною скаргою прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , на вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2022 року, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю - 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.72 КК України зараховано засудженій ОСОБА_8 в строк відбуття покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення, починаючи з 02.02.2021 по 23.04.2021 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні обмеження волі.

До набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_8 запобіжний захід не застосовувався.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 02 лютого 2021 року, близько 13 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшла до місця проживання знайомої ОСОБА_10 в будинок АДРЕСА_1 з метою подальшого вживання алкогольних напоїв. Перебуваючи у будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відбувся конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник протиправний умисел на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_8 перебуваючи у кімнаті кухні вказаного будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин дерев`яним поліном нанесла ОСОБА_11 3 удари по голові, від чого потерпіла впала на підлогу. Піднявшись з підлоги ОСОБА_11 вибігла у веранду будинку, де ОСОБА_8 потерпілу кинула на підлогу та дерев`яною палицею, нанесла ОСОБА_11 ще 4 удари по кінцівках рук та тулубу.

У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_8 умисно спричинила ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді забійних ран на голові та правій верхній кінцівці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також множинних синців тіла, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 16.09.2022 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувачена діяла із непрямим умислом, допускаючи як заподіяння шкоди здоров`ю, так і можливе настання смерті потерпілої. Вказує, що суд належним чином не врахував того, що ОСОБА_8 застосувала таке знаряддя злочину, як дерев`яне поліно та те, що остання наносила удари в голову, яка є життєво важливим органом та внаслідок цього заподіяла легкі тілесні ушкодження, які зазначені у висновку судово-медичної експертизи. Звертає також увагу на нанесення ударів ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, на локалізацію ушкодження в голову, так і на психічне ставлення обвинуваченої до вчиненої дії та її наслідків, зокрема, що після нанесення ударів ОСОБА_8 вважаючи, що вчинила всі дії для умисного вбивства ОСОБА_11 пішла додому та своїй дочці та знайомим по телефону повідомила, що «грохнула бабу» і просила викликати швидку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , її захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги закону.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Відповідно до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, яке підтримано прокурором під часу судового розгляду, 02 лютого 2021 року, близько 13 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшла до місця проживання своєї знайомої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшого розпиття спиртних напоїв з останньою. Перебуваючи у приміщенні вказаного будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , 1936 року народження, яка являється матір?ю ОСОБА_10 , виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , тобто вбивство. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , перебуваючи в кімнаті кухні будинку, висловлюючи погрози на адресу потерпілої про позбавлення її життя, умисно, цілеспрямовано, діючи зі значною силою прикладення, нанесла потерпілій 3-4 удари дерев`яним поліном в життєвоважливий орган - голову, від чого потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу. Не припиняючи своєї злочинної діяльності, ОСОБА_8 схопила потерпілу ОСОБА_11 за комір халату обома руками, продовжуючи їй погрожувати позбавленням життя, витягнула у веранду будинку та віднайшовши дерев`яну палицю, якою користувалась потерпіла, притисла палицею шию потерпілої. Продовжуючи свої злочинні дії, тією ж палицею нанесла ще 4 удари по кінцівкам рук та тулубу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійних ран на голові, забійних ран на правій верхній кінцівці, множинних синців тіла, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та пересвідчившись, що потерпіла без свідомості, думаючи, що вона померла, залишила будинок. ОСОБА_8 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як умисні дії, які виразились у закінченому замаху на вбивство.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції з дотриманням положень ст.337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Так, відповідно до показань обвинуваченої ОСОБА_8 , яка свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України не визнала, зазначивши, що умислу вбивати потерпілої у неї не було, при цьому визнала вину у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень, 02 лютого 2021 року, зранку, вона з ОСОБА_10 їздили на базар в смт. Довбиш, а коли повернулись, то разом за місцем її проживання вживали алкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_10 пішла до себе додому, а вона задрімала за столом і прокинулась десь через годину. У подальшому, близько 13 год., пішла до місця проживання ОСОБА_10 для продовження вживання горілки, яку недопили. Прийшовши, ОСОБА_11 їй повідомила про те, що дочка спить, а тому вона подзвонила ОСОБА_10 і остання сказала зайти у кухню. Знаходячись у кухні, до приміщення зайшла ОСОБА_11 , яка побачивши у неї пляшку, забрала її та вийшла. ОСОБА_10 повідомила їй одне місце, де потерпіла могла заховати відібрану пляшку з горілкою, а тому вона пішла до будинку шукати горілку. Знаходячись у приміщенні кухні будинку, вирішила попити води і в той час коли нахилилась до відра з водою, відчула удар у спину, який їй нанесла палицею ОСОБА_11 . Така поведінка ОСОБА_11 її розлютила і вона відштовхнула потерпілу від себе. Однак ОСОБА_11 знову її вдарила палицею по спині, а тому вона знову відштовхнула потерпілу, яка впала на підлогу з дровами і піднявшись сіла на останні. Палку, якою її била потерпіла, переламала навпіл та викинула у веранду. У цей час ОСОБА_11 висловлювала на її адресу та родини образливі слова. Така поведінка та образи потерпілої її дуже розлютили, а тому вона взяла поліно трикутної форми з гострими краями, яким два рази вдарила потерпілу по голові, оскільки остання також її двічі вдарила палицею. При цьому, удари наносила не сильно та не прицільно, намагалась вдарити по плечу, однак потерпіла повернула голову і удар прийшовся в ліву частину голови. Потерпіла впала на підлогу біля плити і побачила у неї кров на голові. ОСОБА_11 одразу піднялася та вибігла до веранди, а вона пішла за нею. У веранді будинку потерпіла знову намагалася її вдарити уже іншою палицею і коли замахувалась то розбила люстру. Відібравши палицю, викинула її на вулицю. Під час відбирання палиці, потерпіла перечепилася через килимок та впала на підлогу. Взявши у веранді частину переламаної палиці, три рази вдарила потерпілу в область тулубу та ніг, а потерпіла лежала на підлозі та мовчала. Подумала, що ОСОБА_11 вбилась, а тому одразу зателефонувала своїм знайомим ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_13 , щоб вони викликали поліцію. Після цього, зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила, що вбила ОСОБА_11 . Одразу пішла до себе додому, де сказала своїй доньці - ОСОБА_15 , що напевно вбила бабу і щоб остання викликала швидку допомогу та поліцію. Зазначила, що наміру вбивати потерпілу, у неї не було, а лише хотіла побити за те, що вона її двічі вдарила палицею. Якщо б хотіла вбити потерпілу, то це б і зробила, оскільки їй нічого не заважало. Ні руками, ні палицею, вона ОСОБА_11 не душила, ногами по голові та в інші частини тіла не наносила. З потерпілою у неї завжди були гарні добросусідські відносини, вони ніколи до цього не сперечалися, допомагали по господарству один одному, конфліктних ситуацій між ними ніколи не було. Мотиву для вбивства потерпілої також не мала. По телефону сказала ОСОБА_14 , що вбила «стару суку», оскільки перебувала в емоційному стані, а сам ОСОБА_14 говорив на потерпілу так. Потерпілій відшкодовано матеріальну та моральну шкоду та вибачилася. У веранді до ОСОБА_11 не нахилялась і пульс у неї не міряла, а потерпіла до неї не відзивалась. Під час події була взута у гумові калоші, а не сапожки, як вказує потерпіла (а.п.216-217 т.2).

Потерпіла ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні показала, що вже не може вказати дату події, що відбулась, однак це було після поїздки дочки ОСОБА_10 із ОСОБА_8 в смт.Довбиш. Повернувшись, останні за місцем проживання обвинуваченої пили горілку, після чого дочка прийшла додому та лягла спати у кухні. Через деякий час до її будинку прийшла ОСОБА_8 та принесла із собою пляшку з горілкою, яку хотіла розпити з дочкою, а тому вона забрала пляшку з горілкою і віднесла до будинку ОСОБА_8 . Повернувшись додому у кухні будинку побачила ОСОБА_8 , яку запитала чому вона тут сидить. ОСОБА_8 піднялася, вхопила її за одяг в області грудей, а потім взяла поліно, яке тримаючи двома руками нанесла два удари по голові, від чого вона впала і пішла кров. Піднявшись з підлоги, вона побігла до веранди, де на виході намагалась взути калоші. У цей час, ОСОБА_8 із заду взяла за одяг, затягнула у веранду та кинула на підлогу, де почала бити ногами взутими у сапожки на підборах по голові. Потім взяла палку, якою нанесла декілька ударів по голові та ногах, після чого поклала на шию і почала душити та бити. Подивившись в очі сказала, що "вже суку стару вгрохала". Скільки всього ударів нанесла ОСОБА_8 у веранді вказати не змогла, оскільки їх не рахувала. Зазначила, що обвинувачена палкою у веранді розбила плафон та подовбала стелю. Після цього, до неї одразу прибігла дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_15 , яка дала їй укол, а потім прийшов ОСОБА_16 . Пізніше приїхала швидка допомога, яка завезла її в лікарню, де вона лікувалася 10 днів. Зазначила, що вона відключилась (втратила свідомість), коли її забирала швидка. Після того, як виписалася з лікарні, з ОСОБА_8 не бачилась, до неї вона не зверталася і чому так зробила вона не пояснювала. Таку поведінку обвинуваченої пояснити не може, оскільки до цього у них на протязі тривалого часу були гарні сусідські відносини, зверталась до останньої про допомогу. Зазначила, що напередодні вказаної події, у неї вдома сиділи її дочка ОСОБА_10 , зять ОСОБА_14 і ОСОБА_8 , яка підійшла до неї та взявши за груди сказала, що "Вас баба угрохаю", а вона розвернувшись вийшла. Такі слова ОСОБА_8 сприйняла як жарт, оскільки раніше таких висловлювань від обвинуваченої не надходило, а сказано це було без будь-якої злоби. Також, повідомила, що ОСОБА_8 оплатила їй лікування, претензій до неї не має, щодо покарання покладається на розсуд суду (а.п.198-199 т.2).

За показаннями свідка ОСОБА_17 , який працює лікарем-хірургом в КНП "Пулинська лікарня", встановлено, що він оглядав ОСОБА_11 в лікарні, куди останню було доставлено швидкою медичною допомогою з тілесними ушкодженнями. Пригадує, що на волосяній частині голови та кисті рук потерпілої були виявлені рвано-забійні рани, однак скільки таких ран було, не пам`ятає. Оцінив стан потерпілої, як середньої тяжкості, оскільки травми були в області голови, що могло призвести до внутрішньочерепної гематоми. Усі виявлені у потерпілої тілесні ушкодження заніс до медичних документів. Під час рентгенологічного дослідження черепа, патології не виявлено. Потерпіла вказала, що її побила сусідка (а.п.190-191 т.2).

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що він співмешкав з дочкою потерпілої - ОСОБА_10 , яка померла. 02.02.2021 перебував у м.Житомирі і близько 15-16 год., до нього зателефонував ОСОБА_18 та повідомив, що дзвонила ОСОБА_8 і сказала, що побила бабу - ОСОБА_11 . Після чого, йому зателефонувала ОСОБА_8 та сказала - "викликай поліцію, я ту суку вбила". Він зателефонував старості села ОСОБА_16 і попросив подивитися, що там сталося. Приїхавши додому побачив в будинку старосту ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , лікарів із швидкої допомоги, поліцейських та сусідку. ОСОБА_11 лежала на підлозі у веранді вся в крові, не рухалась, лише стогнала і він подумав, що вона без свідомості, а лікарі надавали їй допомогу. У веранді плафон був побитий, а кров була у веранді, на кухні і в прихожій. Із ОСОБА_11 швидкою допомогою поїхав у лікарню, де їй наклали 16 швів на голові та 2 на руці і у подальшому вона проходила лікування. Наступного дня в лікарні ОСОБА_11 йому повідомила, що ОСОБА_8 прийшла до ОСОБА_10 із чекушкою, яку вона забрала та занесла дочці обвинуваченої ОСОБА_15 , а ОСОБА_10 закрила у кухні. Також повідомила, що ОСОБА_8 била її поліном та палкою по голові, спині, руках та душила. Вважає, що дії ОСОБА_8 були спровоковані тим, що ОСОБА_11 не пустила її до дочки. ОСОБА_8 часто приходила до ОСОБА_10 і вони разом вживали спиртні напої. До даної події відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 були нормальні, ходили в гості, будь-яких суперечок між ними раніше не було. ОСОБА_8 часто із ОСОБА_10 вживала алкогольні напої. Зазначив, що обвинувачена приходила до потерпілої та просила вибачення (а.п.191-192 т.2).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що він є старостою села Старий Майдан, де проживають потерпіла та обвинувачена. 02.02.2021 з 13 до 14 год. до нього зателефонував ОСОБА_14 та попросив піти до будинку ОСОБА_11 і подивитися, що там сталося. Прибувши туди, він зайшовши до кухні в якій спала випивша ОСОБА_10 . Перейшовши до будинку, побачив, що у веранді на підлозі лежить ОСОБА_11 , голова якої була в крові. Поряд із потерпілою знаходилась ОСОБА_15 , яка надавала медичну допомогу. Потерпіла лежала та стогнала, говорила, що її нудить і повідомила, що її побила ОСОБА_8 . Тілесні ушкодження бачив на голові, яка була вся в крові, бачив також кров на підлозі, стіні та коридорі. На шиї у потерпілої синяків не було. Бачив осикове поліно зі слідами крові, а у веранді перебиту навпіл палицю, також зі слідами крові. ОСОБА_15 йому сказала, що обвинувачена випивала з ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 на них за це сварилася. ОСОБА_8 в будинку не було, з нею він не спілкувався. Раніше суперечок між ОСОБА_8 та потерпілою не було, скарг від них не надходило, проживають поруч, були добрими сусідами. Зазначив, що ОСОБА_8 любила випити і перебуваючи п`яною могла проявляти агресію, яка виражалась у словесних образах (а.п.199 т.2).

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції дав показання про те, що 02.02.2021 року з 13 до 14 год., до нього зателефонувала ОСОБА_8 і повідомила, що побила бабу ОСОБА_11 . Із розмови зрозумів, що вона була випивша. Про обставини побиття не говорили, оскільки він був зайнятий на роботі. Через деякий час він зателефонував ОСОБА_14 і повідомив йому про це, який сказав, що не вдома, однак розбереться. Раніше між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ніяких конфліктів не було, допомагали один одному (а.п.209 т.2).

Із показань свідка ОСОБА_19 слідує, що 02.02.2021 року, в обідній час, вона зателефонувала ОСОБА_8 , від якої був пропущений дзвінок і остання повідомила, що вона "вбила стару суку". Таким словам обвинуваченої вона здивувалась і не повірила, а тому відключилася. Одразу передзвонила до ОСОБА_15 , яка сказала, що її мати ОСОБА_8 побила бабу ОСОБА_11 і що вже приїхала поліція та швидка допомога. Деталі побиття їй не відомі. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 до події були добрі стосунки, раніше конфліктів між ними не було, обвинувачена допомагала потерпілій і раніше останню так не обзивала (а.п.209-210 т.2).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомила про те, що працює фельдшером в екстреній медичній допомозі. 02.02.2021 під час чергування їздила за викликом до ОСОБА_11 в с.Старий Майдан. По прибуттю за вказаною адресою, вона побачила у веранді потерпілу, яка лежала на підлозі у крові, була при свідомості. Відразу почала надавати їй медичну допомогу. На голові та обох кистях ОСОБА_11 були садна, йшла кров, говорила, що їй були нанесені удари по голові поліном. У автомобілі ОСОБА_11 повідомила, що закривалася руками. Потерпіла була приглушена, нічого не могла пояснити, однак на запитання відповідала. Про те, хто її побив не говорила. З її погляду, стан потерпілої був важкий і останню доставлено у приймальне відділення лікарні. Всі виявлені ушкодження описала у картці виїзду і супровідному листі (а.п.210 т.2).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.02.2021, ОСОБА_11 повідомила, що 02.02.2021 року, близько 13 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла множинні удари дерев`яним поліном їй по голові (а.п.121 т.1).

Протоколом огляду місця події від 02.02.2021 року з фототаблицею до нього, яким зафіксовано місце вчинення злочину та оглянуто домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: на відстані 3-х метрів від входу поряд із парканом поліно із слідами речовини бурого кольору; у веранді на килимі дві масивні плями речовини бурого кольору, з яких зроблено один виріз; біля стіни дерев`яну палицю та три дерев`яних уламки, на яких наявні плями речовини бурого кольору; у кухні на килимі масивну пляму речовини бурого кольору, з якої зроблено виріз; поряд із грубою дерев`яне поліно з наявними плямами речовини бурого кольору, які вилучено. У коридорі на шторах дверей у нижній частині та у кухонній кімнаті у лівому куті на шпалерах виявлені бризки, потьоки та плями речовини бурого кольору (а.п.122-129 т.1).

Протоколом огляду місця події від 02.02.2021 року, в ході проведення якого оглянуто та вилучено куртку спортивного типу чорно-сірого кольору з білими вставками. В районі кишень куртки по обидві сторони наявні плями бурого кольору. Присутня під час огляду ОСОБА_15 повідомила, що дана куртка належить її матері ОСОБА_8 та остання перебувала у цій куртці під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (а.п.132-133 т.1).

Протоколом огляду місця події від 02.02.2021 року, в ході проведення якого у приміщенні приймального відділення Пулинської ЦРЛ, виявлено та вилучено одяг потерпілої ОСОБА_11 , а саме: чоловічий халат темно-синього кольору, жіночу кофту сірого кольору, жіночу кофту рожевого кольору, жіночу безрукавку бордового кольору, махрові шкарпетки в полоску, на яких наявні плями речовини бурого кольору (а.п.134 т.1).

Довідкою Комунального некомерційного підприємства "Лікарня" Пулинської селищної ради від 02.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_11 доставлена бригадою швидкої медичної допомоги в КНП "Лікарня" Пулинської селищної ради у важному стані з закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку та раною волосяної частини голови (а.п.137 т.1).

Копією медичної картки стаціонарного хворого № 241 на ОСОБА_11 , в якій зафіксовано, що потерпіла госпіталізована до лікарні 02.02.2021 о 15 год. 25 хв. з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. В анамнезі захворювання зазначено, що була побита сусідкою/знайомою в селі. Скарги на головну біль, загальну слабкість. У супровідному листі відображено попередній діагноз швидкої медичної допомоги: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана голови зліва, множинні гематоми тіла. Побили поліном по голові під час п`янки в хаті (а.п.138-146 т.1)

Висновками судово-медичних експертиз №170 від 03.02.2021 року, №371 від 17.03.2021 року та №476 від 30.03.2021 року встановлено, що у ОСОБА_11 виявлено: забійні рани на голові, забійні рани на правій верхній кінцівці (без зазначення точної їх форми, розмірів, морфологічних особливостей), які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; множинні синці тіла (без зазначення точної їх кількості, локалізації, морфологічних особливостей), які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути рука затиснута в кулак, нога, тощо, малоймовірно при падінні, не виключено в термін та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, та так як зазначено у представленій медичній документації (медична карта стаціонарного хворого №241), в протоколах проведення слідчих експериментах за участю потерпілої ОСОБА_11 та підозрюваної ОСОБА_8 . Встановлений клінічний діагноз "ЗЧМТ. Струс головного мозку" не підтверджений достовірною неврологічною симптоматикою, об`єктивними медичними даними, даними інструментальних та лабораторних методів дослідження, а тому при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався. На питання про яку кількість ударів необхідно для утворення виявлених тілесних ушкоджень відповіді експертом не надано, у зв`язку із тим, що в представленій медичній документації даних про точну кількість, форму, розміри та морфологічні особливості тілесних ушкоджень не вказано (а.п.147, 224-225, 235 т.1).

Висновком судово-медичної експертизи №172 від 03.02.2021 року, згідно яким у ОСОБА_8 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на шкірі голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок при експертизі не виявлено. Під час проведення експертизи ОСОБА_8 пояснила, що 02.02.2021, близько 12 год., в приміщенні знайома (сусідка) нанесла удар дерев`яною палицею (для ходьби) по спині (а.п.148 т.1).

Протоколами огляду предметів від 03.02.2021 року з фототаблицями до них, згідно яких проведено огляд наступних речей: спортивної куртки чорно-сірого кольору з білими полосами, над кишенями та рукавах якої наявні значні плями бурого кольору; жіночої кофти рожевого кольору на горловині та з правої сторони якої наявні плями бурого кольору; жіночої кофтини сірого кольору на якій виявлено плями бурого кольору; чоловічого халата темно-синього кольору на якому виявлено плями бурого кольору; жіночої безрукавки бордового кольору із плямами бурого кольору; махрових шкарпеток в полоску сірого, червоного та синього кольорів, на одній із яких наявні плями бурого кольору (а.п.158-160, 161-163, 164-166, 167-169, 170-171, 172 т.1).

Протоколом огляду місця події від 03.02.2021 року, проведеного з дозволу ОСОБА_15 , під час якого оглянуто житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено мобільний телефон "Nokia" із сім картою (а.п.173, 174-175 т.1).

Протоколами слідчих експериментів від 03.02.2021 року та відеозаписами до них на картці пам`яті Micro SD, згідно яких свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_10 на місці події, а саме в будинку АДРЕСА_1 показали місце у веранді біля столу, де 02.02.2021 року знаходилась ОСОБА_11 з розбитою головою після побиття ОСОБА_8 . Вказали на люстру у веранді, яка була розбита, а на підлозі також лежали частини поламаної палиці (а.п.180-184, 186-191 т.1);

Протоколом огляду місця події від 03.02.2021 року, в ході проведення якого ОСОБА_8 добровільно надала сукню червоного кольору та колготи жіночі чорного кольору, та пояснила, що у даному одязі вона була одягнена 02.02.2021 року, під час конфлікту, який виник з ОСОБА_11 у АДРЕСА_1 , які вилучені (а.п.192-193 т.1).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.02.2021 року з відеозаписом на картці пам`яті Micro SD, під час якого ОСОБА_8 розповіла та на місці у будинку АДРЕСА_2 показала про обставини нанесення 02.02.2021 року тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Показала місце в кухні будинку, де стоїть відро з водою, біля якого вона знаходилась, коли потерпіла нанесла їй два удари палицею по спині, після чого показала як штовхнула потерпілу в груди і місце біля грубки куди вона впала. Показала місце біля грубки де лежали дрова з яких взяла одне поліно та нанесла не сильно два чи три удари ОСОБА_11 в область голови. У веранді вказала місце де потерпіла хотіла її знову вдарити палицею і де вона у цей час перебувала. Показала місце куди потерпіла впала після того як зачепилась за доріжку коли вона забирала палицю (а.п.196-203 т.1)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2021 року, з фотоілюстрацією до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 в будинку АДРЕСА_2 , на місці показала де саме знаходилась в кухні будинку, коли ОСОБА_8 біля грубки взяла поліно, яким нанесла три удари їй в голову, від чого вона впала на підлогу і показала місце куди саме впала. У веранді показала місце де її обвинувачена повалила на підлогу та продовжила наносити удари дерев`яною палицею в ліве бедро, після чого сівши на неї почала душити палицею та наносила удари ногою в область лівої скроні та під око (а.п.227-229 т.1)

Даними висновків судово-медичних імунологічних експертиз №124 від 02.03.2021 року, №126 від 24.02.2021 року згідно яких, у вирізці із жилетки, халата, кофти, куртки, виявлено кров людини, походження якої може бути від ОСОБА_11 . У вирізках із шкарпеток слідів крові не виявлено (а.п.208-210, 212-214 т.1).

Висновком судово-цитологічної експертизи № 66/ц від 04.03.2021 року встановлено, що кров підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО (а.п.38-39 т.2).

Згідно висновків судово-медичних експертиз №52/ц від 22.03.2021 року, №53/ц від 22.03.2021 року, кров підозрюваної ОСОБА_8 , належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, а кров потерпілої ОСОБА_11 належить до групи О(І) з ізогемаглютиніном анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВО. При дослідженні дерев`яного поліна та двох фрагментів дерев`яних палиць виявлена кров людини та піт, які можуть походити від потерпілої ОСОБА_11 . Походження слідів крові та поту від підозрюваної ОСОБА_8 виключається по груповій належності крові (а.п.45-49, а.с.51-56 т.2).

За висновком судово-психіатричної експертизи №55-2021 від 25.02.2021 року, ОСОБА_8 , психічними захворюваннями не страждає і в період часу, до якого відноситься інкримінований їй протиправний вчинок, будь-якими психічними захворюваннями, або затримкою психічного розвитку не страждала, та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебувала. ОСОБА_8 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані їй протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. ОСОБА_8 по своєму психічному стану не потребує застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру (а.п.222-223 т.1).

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння КУ "Центральна районна лікарня" Пулинської районної ради №39 від 02.02.2021, вбачається, що ОСОБА_8 на час її освідування, а саме: 02.02.2021 о 16 год. 30 хв. перебувала у стані алкогольного сп`яніння, результат 2.1 проміле (а.п.130 т.1).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 02.02.2021 року, о 20 год. 00 хв. 02.02.2021 року в АДРЕСА_1 , була затримана ОСОБА_8 (а.п.135-136 т.1).

Згідно розписки ОСОБА_11 від 02.03.2021 року, ОСОБА_8 відшкодувала їй матеріальні збитки (а.п.62 т.2).

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами не подано.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази з дотриманням ст.94 КПК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 , що викладені в обвинувальному акті за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Так, ч.1 ст.115 КК передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а ч.2 ст.125 КК відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Перекваліфіковуючи дії винної, місцевий суд зазначив, що із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винна особа діяла з непрямим умислом, вона не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Дослідивши зібрані у справі докази, місцевий суд встановив, що поведінка обвинуваченої до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, знаряддя злочину, локалізація тілесних ушкоджень, обстановка, яка передувала вчиненню нею дій, свідчить про відсутність в неї умислу на вбивство потерпілої та доводить те, що вона діяла з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілої, а тому повинна нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у даному випадку легкі тілесні ушкодження.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 як під час досудового розслідування, так і протягом всього судового розгляду, дотримувалася послідовної позиції, наполягаючи на тому, що вона не мала умислу на вбивство потерпілої, не бажала її смерті, при цьому не заперечувала факту нанесення тілесних ушкоджень, про що шкодує, відшкодувала заподіяну шкоду та вибачилася перед потерпілою.

На переконання колегії суддів, на спростування позиції обвинуваченої про відсутність в її діях умислу на вбивство, стороною обвинувачення не було надано вагомих та переконливих доказів ні під час судового розгляду в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду.

Одночасно судова колегія зауважує, що апелянтом не оспорюється вірність відображених місцевим судом показань потерпілої, свідків та письмових доказів.

Так, з показань потерпілої та вищевказаних свідків достеменно не можливо встановити саме наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Письмові докази (висновки експертиз, протоколи огляду місця події, протоколи слідчого експерименту), надані стороною обвинувачення та досліджені у судовому засіданні судом першої інстанції, свідчать лише про факт спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що не заперечується обвинуваченою, однак будь-яких даних про наявність умислу у обвинуваченої на позбавлення життя потерпілої, ці докази не містять.

Апеляційний суд враховує поведінку обвинуваченої ОСОБА_8 до заподіяння потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а саме те, що до події 02.02.20121 року конфліктів у неї з потерпілою не було, обвинувачена з потерпілою перебували у добрих сусідських відносинах, ходили один до одного в гості, ОСОБА_8 неодноразово допомагала ОСОБА_11 по господарству.

Отже, конфлікт між обвинуваченої та потерпілої виник раптово. Агресія обвинуваченої була спрямована щодо потерпілої, у зв`язку з тим, що потерпіла не дала можливості продовжити розпивати спиртні напої з її дочкою ОСОБА_10 та забрала у обвинуваченої пляшку горілки, а у подальшому, як вірно зазначив суд першої інстанції, нанесла їй два удари палицею по спині, яку вона відібрала, поламала і викинула у веранду, що не спростовано стороною обвинувачення та більше того, знайшло своє підтвердження під час дослідження у суді першої інстанції протоколу огляду місця події від 02.02.2021 року, в ході якого у веранді будинку вилучено три уламки дерев`яної палиці. Суд першої інстанції вірно встановив, що такі дії потерпілої та перебування обвинуваченої в стані алкогольного сп`яніння обурили останню, а тому вона вирішила саме побити, а не вбити потерпілу.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи прокурора з приводу не врахування судом першої інстанції знаряддя злочину, такого як дерев`яне поліно, а також того факту, що ОСОБА_8 наносила потерпілій ОСОБА_11 удари в голову, що є життєво-важливим органом, так як суд першої інстанції в повній мірі врахував вказані обставини та навів відповідні обґрунтування у вироку. Зокрема, оцінюючи досліджені докази, в тому числі висновки судово-медичних експертиз, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізація тілесних ушкоджень, не вказують на наявність у обвинуваченої умислу саме на вчинення умисного вбивства, в тому числі суд врахував, що під час конфлікту потерпілій було нанесено обвинуваченою три удари по голові, які враховуючи вік потерпілої та відсутність наслідків у виді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку свідчать, що удари обвинуваченою наносились не сильно, що узгоджується із показаннями обвинуваченої в суді та даними слідчого експерименту, проведеного за її участі. Належно враховано судом першої інстанції і тривалість лікування потерпілої ОСОБА_11 , яка склала лише 10 днів у лікарні.

В даному випадку спосіб насильства і локалізація тілесних ушкоджень не свідчить беззаперечно про намагання спричинити смерть, всі заподіяні поранення відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Слід також звернути увагу і на те, що до будинку потерпілої ОСОБА_8 прийшла без будь-яких предметів, пристосованих для завдання тілесних ушкоджень, а знаряддя злочину (поліно та частина дерев`яної палиці) опинилися в руках обвинуваченої ситуативно, після виникнення конфлікту із потерпілою.

Колегія суддів зауважує, що застосування такого способу вчинення злочину як фізичне насильство (в даному випадку із застосуванням знаряддя злочину у вигляді дерев`яного поліна та палиці), завжди пов`язане з усвідомленням і передбаченням наслідків його використання. Водночас за встановленими судом обставинами провадження відсутні підстави стверджувати про те, що мисленим уявленням обвинуваченої про результат своїх дій охоплювалось виключно заподіяння смерті як конкретизований результат вчиненого діяння з огляду на обстановку вчинення правопорушення, характер дій обвинуваченої та їх спрямованість.

Отже, фактичні обставини, встановлені судом в цьому кримінальному провадженні, зумовлюють висновок, що обвинувачена передбачала, що своїми діями заподіює шкоду здоров`ю, але ступінь тяжкості заподіяння цієї шкоди в своїй свідомості в достатній мірі не конкретизувала.

Крім того, аналіз встановлених судом першої інстанції обставин, на думку колегії суддів, свідчить про те, що на момент вчинення кримінального правопорушення, окрім ОСОБА_8 та потерпілої в будинку нікого не було, відтак за наявності в обвинуваченої умислу саме на позбавлення потерпілої життя будь-яких перешкод цьому не було.

Зокрема, суд правильно встановив, що обвинувачена самостійно прийняла рішення щодо припинення побиття потерпілої, при цьому маючи можливість продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілій, ОСОБА_8 залишила її та сприяла у виклику швидкої допомоги, вжила заходів через свою дочку та своїх знайомих у наданні медичної допомоги потерпілій, отже усвідомлювала свою вину та намагалася запобігти тяжким наслідкам, вживши всіх заходів щодо надання потерпілій медичної допомоги. Якби ОСОБА_8 мала умисел на вбивство, то ніщо не заважало останній довести свій умисел до кінця на місці події.

Колегія суддів також визнає не обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував, що після нанесення ударів потерпілій, остання втратила свідомість та впала, оскільки вказані доводи прокурора спростовуються як показаннями вище допитаних свідків, так і показаннями самої потерпілої, яка в судовому засідання повідомила, що відключилась (втратила свідомість) лише тоді, коли її забирала швидка.

Також в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази (висновок судової медичної експертизи про наявність відповідних тілесних ушкоджень) на підтвердження показань потерпілої, що обвинувачена, взявши палицю душила її.

Посилання сторони обвинувачення на те, що смерть ОСОБА_11 не настала з причин, що не залежали від її волі, спростовано дослідженими судом доказами, які наведені вище. Жодного доказу на підтвердження обвинувачення про те, що ОСОБА_8 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі стороною обвинувачення не надано ні під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ні під час перегляду в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про допущену судом першої інстанції невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо помилкової кваліфікації дій обвинуваченої та направленості умислу, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_8 інкримінованого їй органом досудового розслідування замаху на вбивство не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій прояв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів, що ОСОБА_8 вчинено відносно потерпілої ОСОБА_11 саме кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а тому дії обвинуваченої ОСОБА_8 вірно перекваліфіковані на ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, з наведенням у вироку мотивів такого рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :