Провадження №1-кп/761/1612/2023
В И Р О К

іменем України

14 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000394 від 31 січня 2021 року в частинні обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

22.12.2016 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до 120 годин громадських робіт;

09.08.2017 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 10 днів обмеження волі;

18.12.2017 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі,

25.10.2022 Київським районним судом м. Харкова до ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000394 від 31 січня 2021 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, надійшло на розгляд Шевченківського районного суду м.Києва з 30.03.2021 року.

27.06.2023 року, з матеріалів кримінального провадження виділено матеріали відносно ОСОБА_5 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.186 КК України в окреме провадження.

Також судом встановлено, ОСОБА_4 та Особа 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, 31.01.2021, приблизно о 10 год. 20 хв., перебуваючи на території автостанції «Київ», за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 32, помітили раніше не відомого їм ОСОБА_6 , після чого у останніх виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна останнього.

31.01.2021, приблизно о 10 год. 20 хв., перебуваючи на території автостанції «Київ», за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 32, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з Особою 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, підійшов до ОСОБА_6 , та запитав у нього дозволу зателефонувати з належного йому мобільного телефону. В цей час Особа 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, стояв осторонь та спостерігав за обстановкою навколо. Не передбачаючи злочинних намірів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 передав йому для здійснення дзвінка належний йому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Note 8», вартістю 7 521 (сім тисяч п`ятсот двадцять одна) гривень 08 копійок.

Надалі, ОСОБА_4 , отримавши змогу розпоряджатися телефоном, відійшов до Особи 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та поклав йому до кишені штанів мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Note 8», тим самими повторно, відкрито ним заволодів. В подальшому ОСОБА_4 та Особа 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження почали залишати місце вчинення кримінального правопорушення направляючись в напрямку виходу з автовокзалу, не реагуючи на вигуки ОСОБА_7 повернути належне йому майно.

В цей час, коли ОСОБА_6 наблизився в притул до ОСОБА_4 та Особи 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження з метою зупинити їх та повернути викрадене майно, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що вони несуть відкритий характер для оточуючих, наніс ОСОБА_6 два удари зігнутою рукою в кулак в область щелепи, тим самим вчинив насильство яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після цього, ОСОБА_4 та Особа 1, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, разом з мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy Note 8», який належить ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, однак в подальшому були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , які відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , суду надав показання про те, він точної дати не пам`ятає, однак 2021 році приїхав до м.Києва. Так перебуваючи на території автостанції «Київ», за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 32 та розпивав алкогольні напої з потерпілим. Пізніше до чоловіків під`їхав товариш ОСОБА_5 , після чого у ОСОБА_4 з ним виник намір пограбувати потерпілого. Так, після того, як обвинувачений наніс потерпілому удар, ОСОБА_5 , викрав телефон у нього чоловіки почали тікати, а потерпілий їх наздоганяти. Коли потерпілий, все-таки наздогнав утікачів, ОСОБА_4 наніс йому ще один удар, а далі всі були затримані поліцією . Вину у скоєному обвинувачений визнав та щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілого, суд дійшов висновку про можливість з`ясувати всі обставини справи за його відсутності відповідно до ст.325 КПК України.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, яке слід кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, який відносяться до категорії тяжкого злочину, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Зокрема, судом враховано, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за аналогічні кримінальні правопорушення, має постійне місце реєстрації, не працює, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 за вчинений злочин, суд визнає його щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі, яке останній не відбув.

Відповідно до частини 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання за вказаним вироком у відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого суд не застосовує.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.

У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.

Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України.

Таким чином, суд, вважає, що доведеною сумою процесуальних витрат є сума 273 гривні за проведення товарознавчої експертизи №042/1-74-202, яка підлягає стягненню в рівних частинах 1/2 з обвинуваченого ОСОБА_4 яка становить 136 гривень, 50 копійок та Особою матеріали відносно якого виділено в окреме провадження.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень покарання призначене вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, поглинути більш суворим покарання призначеним даним вироком та призначити остаточно до відбуття засудженому ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з дня проголошення вироку суду - 14.12.2023 року.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, а саме з моменту його фактичного затримання з 31.01.2021 року по 22.10.2021 року, включно.

Речові докази по кримінальному провадженню - мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Note 8» який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити власнику.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати, в частині , за проведення товарознавчої експертизи №042/1-74-202 - стягнути на користь держави з ОСОБА_4 , в сумі 136 (сто тридцять шість ) 50 копійок

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8