Номер провадження: 11-кп/813/972/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділенні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000763 від 03.09.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Любашівка Любашівського району Одеської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, незаміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 15.06.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 17000 грн.;

- на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

встановив:

В Приморському районному суді м. Одеси, на стадії підготовчого судового провадження, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

Ухвалою суду, в підготовчому судовому засіданні, задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 березня 2024 року, з визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 60560 гривень.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, однак може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, оскільки неодноразово не з`являлась в судові засідання, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також обвинувачена є раніше судимою особою. Суд також послався на наявність ризику незаконного впливу обвинуваченої на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисникпосилаючись на незаконність оскарженої ухвали та стверджує, що суд не в повному обсязі перевірив та встановив наявність обґрунтованої підозри, наявність ризиків, заявлених стороною обвинувачення, та не розглянув можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, клопотань про здійснення судового розгляду апеляційної скарги захисника за його участі не подавав.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи приписи ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції послався на те, що обвинувачена ОСОБА_7 незаміжня, не працевлаштована, раніше судима, неодноразово не з`являлась в судові засідання, перебувала у розшуку, що свідчить про можливе подальше переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, тобто вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

З матеріалів провадження вбачається, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника стосовно необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки остання на даний час перебуває в процесуальному статусі обвинуваченої, а тому на стадії оскарження рішення суду щодо застосування запобіжного заходу, апеляційний суд не вправі розглядати питання щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, оскільки це не входить в компетенцію апеляційного суду. Висновок щодо обгрутовангості обвинувачення має зробити суд першої інстанції за результатами розгляду обвинувального акту по суті.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що у виділених матеріалах кримінального провадження наявна заява обвинуваченої ОСОБА_7 , яка визнала себе повністю винною та просила здійснювати судовий розгляд обвинувального акту в порядку ч.3 ст.349 КК України.

За таких підстав доводи апеляційної скарги захисника в цій частині колегія суддів визнає необґрунтованими.

Проте, апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Комітет міністрів Ради Європи та Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню зазначають: відповідальним за велику кількість осіб, яких держава тримає під вартою, є загальний світогляд працівників правоохоронних і судових органів (Рішення ЄСПЧ «Сукачов проти України»).

Європейські комітети рекомендують: зменшувати до мінімуму застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового слідства; якнайширше застосовувати альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи; ретельно описувати обставини, за яких може бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дотримання таких стандартів є важливим питанням для нашої держави, оскільки безпосередньо впливає на перспективу членства в ЄС, авторитет України на міжнародній арені та цивілізований шлях розвитку країни загалом.

Також слід звернути увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000763, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 надійшов до суду першої інстанції 10.12.2021 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2023 року ОСОБА_7 була оголошена у розшук, та затримана 09.01.2024 року.

Апеляційний суд не вдається до аналізу обґрунтованості оголошення обвинуваченої ОСОБА_7 у розшук та неотримання останньою судових повісток, на чому наполягає сторона захисту, але звертає увагу на те, що із супровідного листа, яким обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 був спрямований до суду першої інстанції, вбачається, що відносно неї жодний запобіжний захід на стадії досудового розслідування не обирався, а тому порушень обов`язків, які б могли на неї бути покладенні рішенням слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу, що загальні зобов`язання обвинуваченого, передбачені ст.42 КПК, відповідно до п.1 ч.7 якої, він зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку, застосування до обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років, найбільш суворого запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід не відповідатиме презумпції свободи та імперативу поваги до людської гідності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ризик втечі обвинуваченої є мінімальним, оскільки остання до взяття під варту проживала за адресою, яка зазначена в обвинувальному акті та не змінювала його.

В апеляційному суді обвинувачена пояснила, що до затримання працювала на ринку та проживала за вказаною адресою, а тому застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з роз`ясненням їй права працівників поліції перевіряти виконання нею виконання умов запобіжного заходу, на думку апеляційного суду буде в достатній мірі стримувати останню від порушення покладених на неї обов`язків.

Крім того, на переконання апеляційного суду роз`яснення обвинуваченій наслідків неявки за викликом до суду або неповідомлення про причину своєї неявки, або порушення покладених на неї при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту обов`язків, які можуть вплинути на зміну їй запобіжного заходу на більш суворий, буде достатнім стримуючим фактором для останньої.

Апеляційний суд також вважає, що ризик впливу обвинуваченої на потерпілу та свідків не доведений під час судового розгляду, оскільки з моменту надходження обвинувального акту до затримання обвинуваченої ОСОБА_7 (майже два роки), прокурором не долучено до клопотання підтверджень того, що остання будь-яким чином намагалась вплинути на потерпілу та свідків з метою зміни ними своїх показів.

Більш того, як зазначено вище, обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, про що особисто зазначила у своїй заяві про здійснення судового розгляду без дослідження доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК (а.п. 8).

За таких підстав, колегія суддів визнає невмотивованим рішення суду щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , тяжкість інкримінованого їй злочину, наявність у неї постійного місця проживання, відсутність доведеного ризику впливу на потерпілу та свідків, та незначного ризику переховування від суду, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишається на даній стадії кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти суд першої інстанції на стадії судового розгляду, є запобіжний захід у виді домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співрозмірним злочину, який інкримінуються обвинуваченій та даним про її особу, та зможе забезпечити виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити, скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло у нічний час доби, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2024 року, якою до обвинуваченої ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0000763 від 03.09.2021 року за ч.2 ст.190 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 .

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло, в період часу з 22:00 год до 06:00 год наступної доби та за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги або іншої загрози життю, пов`язаної із воєнним станом.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1.прибувати за кожною вимогою до суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

2.не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду;

3.повідомляти суд про зміну свого місця проживання, а також зміну засобів зв`язку;

4.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_7 наслідки невиконання покладених на неї обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно неї може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинувачену зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 , у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченої покласти на ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 у виді домашнього арешту становить до 08.03.2024 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання, прокурору до відома, та начальнику ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4