КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна Обслуговуючого кооперативу «Кольоровий бульвар» - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000506 від 09.06.2022 року, а саме на земельну ділянку загальною площею 6.0493 га, кадастровий номер :02:019:0081, що розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, 14 мікрорайон, що належить на праві суборенди ОК «КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР», речове право про що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7883675 від 26.11.2014 та незавершене будівництво на зазначеній земельній ділянці із забороною проведення будівельних робіт, земельних робіт, підготовчих робіт, розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0000506 від 09.06.2022 року кінцевого рішення, а також заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Так, слідчий суддя під час постановлення оскаржуваної ухвали виходив з того, що постановою слідчого від 17.11.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :02:019:0081, площею 6,0493 га та об`єкти незавершеного будівництва на зазначеній земельній ділянці визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000506, відтак є достатні підстави вважати, що це майно, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою збереження речових доказів, наявні підстави для накладення арешту на майно, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики приховування, зникнення цього майна.

На обґрунтування внесеного на розгляд слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурором вказувалось на те, що висновком № 34/22 судової будівельно-технічної експертизи від 08.11.2022 встановлено невідповідність містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 30 від 24.06.2016 та № 31 від 24.06.2016, які видані Управлінням архітектури та містобудування Чорноморської міської ради на «забудову частини 14-го мікрорайону у складі комплексної забудови 14 мкр м. Чорноморськ Одеської області «Житловий будинок (поз. 6 за ГП) секція 1 та 2» Генеральному плану м. Іллічівська Одеської області, який затверджено рішенням Іллічівської міської ради Одеської області № 566-VІ від 26.12.2014.

При цьому, положеннями вказаної містобудівної документації встановлено, що об`єкт будівництва знаходиться у зоні громадської забудови, де передбачено будівництво критого катка, залу хореографії, торгово-громадського комплексу, культурних споруджень, а відтак зазначене будівництво не відповідає вимогам чинної містобудівної документації.

Разом з тим, як стверджує автор апеляційної скарги, згаданий вище висновок № 34/22 від 08.11.2022 є необґрунтованим, який спростовується висновком експерта № 228/23 від 09.05.2023 проведеної за зверненням представника власника майна судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено, що розроблена ОК «Кольоровий бульвар» проектна документація на будівництво, розміщення будинків (пускових комплексів) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, № 30 від 24.06.2016 та № 31 від 24.06.2016, які видані ОК «Кольоровий бульвар» відповідають усім вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та Генеральним планам м. Чорноморськ (колишня назва Іллічівськ), затверджених рішенням Іллічівської міської ради від 26.12.2012 № 566-VІ від 26.12.2014 та № 9272-VІ від 28.12.2012.

Крім того, накладення арешту на земельну ділянку вже призвело до неможливості виконання кооперативом як суборендарем своїх зобов`язань по належному утриманню земельної ділянки, де проводиться будівництво багатоквартирних будинків, по добудові житлового будинку, та як наслідок негативних наслідків у вигляді поданого орендарем земельної ділянки ТОВ «Саймон» позову до суду про стягнення заборгованості з суборендної плати, стягнення штрафних санкцій та розірвання договору суборенди.

Також подано позов і про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.06.2013 № 97.

Отже, накладений арешт призвів до негативних наслідків, від яких суттєво постраждав кооператив та велика кількість асоційованих членів кооперативу, які уклали з кооперативом персональні меморандуми на пайову участь у будівництві житлового будинку та подальший арешт призведе до ще більш негативних наслідків, пов`язаних із розірванням з кооперативом договору суборенди землі.

Окрім цього, апелянт звертає увагу і на ту обставину, що після сплину вже майже півтора року з моменту відкриття кримінального провадження № 0000506 посадовим особам ОК «Кольоровий бульвар» або будь-яким іншим особам підозру не повідомлено, а прокурором не доведено, що земельна ділянка та незавершене будівництво є предметом, доказом вчинення злочину, а також не доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення як арешт майна існують ризики зникнення, відчуження та перетворення цього майна.

Щодо попущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, копія оскаржуваного рішення отримано не було, про її наявність стало відомо лише 20.11.2023.

В судове засідання учасники судового провадження не з`явились.

До початку розгляду справи прокурор направив листа про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Представник власника майна на адресу апеляційного суду направив клопотання про проведення розгляду справи без участі власника майна та його представника.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає наявними підстави для здійснення апеляційного розгляду за відсутності учасників вказаного провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000506 від 09.06.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

12.07.2023 прокурор третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотання про арешт майна, а саме на земельну ділянку загальною площею 6.0493 га, кадастровий номер :02:019:0081, що розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, 14 мікрорайон, що належить на праві суборенди ОК «КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР», речове право про що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7883675 від 26.11.2014 та незавершене будівництво на зазначеній земельній ділянці із забороною проведення будівельних робіт, земельних робіт, підготовчих робіт, розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0000506 від 09.06.2022 року кінцевого рішення, а також забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, згідно із ч. ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі « Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000506 від 09.06.2022 року, а саме на земельну ділянку загальною площею 6.0493 га, кадастровий номер :02:019:0081, що розташована за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, 14 мікрорайон, що належить на праві суборенди ОК «КОЛЬОРОВИЙ БУЛЬВАР», речове право про що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7883675 від 26.11.2014 та незавершене будівництво на зазначеній земельній ділянці із забороною проведення будівельних робіт, земельних робіт, підготовчих робіт, розпоряджатися та використовувати майно до постановлення у кримінальному провадженні №0000506 від 09.06.2022 року кінцевого рішення, а також заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна Обслуговуючого кооперативу «Кольоровий бульвар» - адвоката ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/613/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/29205/23-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_7

Доповідач: ОСОБА_1