Справа № 629/3453/21
Номер провадження 1-кп/629/33/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова Харківської області кримінальне провадження №0000106 від 23.01.2020, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з вищою освітою, оперуповноваженого СКР Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -

встановив:

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи у справі, виконання якої доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції України, з метою правильного встановлення обставин події ДТП, за яким ОСОБА_5 висунуте відповідне обвинувачення, оскільки мають бути проведені дослідження інших обставин з урахуванням показів потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , отриманих безпосередньо в судовому засіданні, які зазначали, що із-за втручання ОСОБА_7 у керування автомобілем сталась ДТП. Крім цього, при проведенні та призначенні судових експертиз на досудовому розслідуванні не приймались до уваги покази підозрюваного ОСОБА_5 , ним та його захисником, неодноразово заявлялися клопотання про проведення допиту в якості підозрюваного та проведення слідчого експерименту із залученням судового експерта та автомобіля з метою всебічного та законного проведення досудового розслідування. Крім цього, зі сторони потерпілого та його представника також надходили неодноразові клопотання про проведення допиту потерпілого та проведення слідчого експерименту під час якого ОСОБА_7 бажав та мав змогу розказати реальний механізм розвитку дорожньої-транспортної пригоди, яка сталась. Однак орган досудового розслідування проігнорував будь-які клопотання та заяви як зі сторони захисту так і зі сторони потерпілого, на своїй суб`єктивній думці вніс до вихідних даних до призначення судових експертиз свої дані та в подальшому отримав висновок про вину ОСОБА_5 . У судовому засіданні ОСОБА_10 повідомив суду про те, що він проводив судову автотехнічну експертизу №7/1204CE-19 від 15.01.2020, хоча на той час був стажистом і не мав відповідного допуску для проведення вказаної експертизи. Матеріали справи експерт додатково не вивчав, проводив експертизу тільки на підставі постанови слідчого. Також експерт зазначив, що при встановленні факту «втручання у керування особи», висновок експертизи буде інший, при цьому швидкість руху автомобіля не впливає на обставини, якщо відбулось втручання у керування автомобілем. Експерт ОСОБА_11 підтвердив суду, що на час проведення даної експертизи у ОСОБА_10 , не було допуску для її проведення. Зазначив, що якщо у судовому засіданні будуть встановлені інші обставини ніж під час досудового розслідування то, необхідно проводити судову автотехнічну експертизу. При зміні ситуації події ДТП, необхідно буде враховувати психоемоційний стан водія.

Обвинувачений ОСОБА_5 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 наполягали на призначенні судової автотехнічної експертизи у справі.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти призначення автотехнічної експертизи за версією сторони захисту та потерпілого, вважає, що відсутні підстави для її призначення, повідомив, що ним 27.09.2023 відносно потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_8 були внесені відомості в ЄРДР за ч.1 ст.384 КК України (дачу завідомо неправдивих показів у судовому засіданні, які відрізняються від тих, що були надані останніми на досудовому розслідуванні).

Суд звертає увагу учасників судового провадження на науковий висновок щодо застосування положень ч.4 ст.94 КПК України (до ухвали Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №740/3597/17 (судове провадження №51-6070км19), згідно якого однією із найсуттєвіших вад радянського та пострадянського кримінального процесу була проблема тиску слідчих органів на підозрювану особу з метою отримання необхідних свідчень. Для спонукання особи до визнання вини у вчиненні злочину або до надання свідком показань проти підозрюваного використовувався обман, погрози та навіть катування. Про це доволі наглядно свідчить практика ЄСПЛ, серед яких й рішення «Каверзін проти України», де встановлено системний характер цієї проблеми. Психологічні маніпуляції, спрямовані на отримання зізнання, набули такого поширення, що донедавна описувались як найкращі практики й навіть рекомендувались у спеціальній методичній літературі для прокурорів та слідчих. На додаток до низки інших чинників, певної «привабливості» таким діям процесуальних фігур додавали законодавчі положення, згідно з якими протокол, одразу після його складання набував повноцінної доказової сили й міг бути представленим в суді без його підкріплення усними свідченнями особи. Значна поширеність порушень прав людини в кримінальному судочинстві України вплинула на радикальну зміну акцентів в концепті КПК 2012 року.

Важливим напрямом запроваджуваних змін стало максимальне розширення судового контролю на досудову стадію та унеможливлення використання зібраних із порушенням вимог КПК доказів в суді як недопустимих. Суттєвого наголосу при цьому в КПК 2012 року було надано ролі суду у сприйнятті та дослідженні свідчень. Безпосередність дослідження показань, речей і документів тепер закріплено в якості загальних засад кримінального провадження (п.16 ч.1 ст.7 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, «суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно». Відповідно до ч.2 цієї ж статті, «не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом».

Безпосередність у дослідженні судом показань процесуалісти вбачають «в тому, що він у ході судового слідства особисто сприймає відомості щодо обставин кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експерту та мають значення для цього кримінального провадження».

Деталізація засад безпосередності, за змістом КПК України, передбачає, безкомпромісну й категоричну заборону використання судом показань особи без їх безпосереднього сприйняття судом (слідчим суддею).

Зокрема, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, «Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них».

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст.17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. … Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно статті 22 КПК України (Змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості), - «Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом».

Відповідно статті 2 (Завдання кримінального провадження), - «1.Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно статті 91 (Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), - «1.У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення».

Частиною 1 статті 244 КПК України визначено, що у разі якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, сторони кримінального провадження мають право звернутися з клопотанням про проведення експертизи до слідчого судді.

Відповідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

У судовому засіданні допитані потерпілий, свідки, досліджено матеріали кримінального провадження, висновки експертиз.

Допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час розгляду справи зазначили, що із-за втручання ОСОБА_7 у керування автомобілем сталась ДТП. Вказана версія органом досудового розслідування не перевірялась, внаслідок відмови в задоволенні клопотань потерпілого, обвинуваченого та їх адвокатів.

Відповідно частини 1 статті 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно ст.242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Суд в судовому засіданні дослідивши показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх твердження про розвиток подій за іншим сценарієм ніж ті, що надані стороною обвинувачення, з урахуванням відмови органом досудового розслідування в перевірці версії потерпілого та обвинуваченого, а також проведення експертизи експертами, один з яких не мав відповідної кваліфікації, вважає за необхідне клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити, відхиливши заперечення прокурора, призначити судову автотехнічну експертизу, для перевірки версії обвинуваченого та потерпілого, що має значення для кримінального провадження, проведення якої доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції України, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.242,332 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 , задовольнити.

Призначити судову автотехнічну експертизу.

Проведення експертизи доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції України, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

На вирішення експертів поставити наступні питання:

1) Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху Україні в діях водія ОСОБА_5 , які знаходяться з технічної точки зору, у причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди?

2) Чи була у водія ОСОБА_5 технічна можливість запобігти події даної дорожньо-транспортної пригоди?

3) Як саме мав діяти водій ОСОБА_5 під час втручання потерпілим ОСОБА_7 у керування транспортним засобом?

4) Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху Україні в діях пасажира ОСОБА_7 , які знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди?

На розсуд експертів суд допускає можливе розширення кола питань, викладених в ухвалі, якщо це сприятиме розгляду справи.

Експертам надати матеріали кримінального провадження №629/3453/21.

Провадження у справі на час проведення експертизи призупинити.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_13