Справа №642/126/24
провадження №1-кс/642/182/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001100, внесеного до ЄРДР 10.05.2023, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0001100, внесеного до ЄРДР 10.05.2023.

В обґрунтування своєї скарги зазначила, що 22.12.2023 року постановою слідчого другого відділу ( з дислокаціє в м. Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтава ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001100 від 10.05.2023 року за ознаками складу злочину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. Підставою для закриття стало те, що проникнення до житла заявниці - до будинку АДРЕСА_1 не було обумовлено статусом службової особи - старшого уповноваженого з ОВС Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції України ОСОБА_5 , а по-друге проникнення ОСОБА_6 до житла ОСОБА_3 на думку слідчого було спрямоване на відвідування своєї матері, яка фактично проживала у цьому будинку, по-третє умисел ОСОБА_7 на проникнення до будинку АДРЕСА_1 не був спрямований на вчинення дій, що порушують недоторканість житла ОСОБА_3 , оскільки він керувався наявними відомостями про тривалий час проживання у вказаному житлі своєї матері похилого віку. При цьому слідчий зазначає, що ОСОБА_7 був обізнаний про право власності на будинок саме ОСОБА_3 і не заперечував проти цього. Виходячи з цього органом досудового розслідування не вбачається в діях старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ ХУ ДВБ Нацполіції України підполковника поліції ОСОБА_6 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. ОСОБА_3 вказує, що постанова про закриття кримінального провадження є передчасною та необґрунтованою, адже висновки в постанові не підтверджено в ході розгляду належними та допустимими доказами.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала скаргу у повному обсязі, просила її задовольнити. Пояснила, що 08.10.2023 року ОСОБА_7 під час чергового незаконного проникнення до її житла при свідку спричинив їй забиття ноги, і заявниця вимушена була звернутися до лікаря, про що свідчить довідка з медичного закладу. Після остання звернулась з відповідною заявою до відділу поліції про надання направлення від слідчого на проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення факту спричинення забиття ОСОБА_7 , однак їй було відмовлено. Після чого ОСОБА_3 звернулась до слідчого ТУ ДБР з проханням надати направлення на проведення судово-медичної експертизи, жодного передбаченого КПК України заходу щодо збору доказів в тому числі і отримати висновку експертів з приводу спричинення ОСОБА_3 забиття ноги ОСОБА_7 слідчим вжито не було. Так, слідчий у своїй постанові, зазначив, що допитаний свідок ОСОБА_8 , повідомив, що чоловік на ім`я ОСОБА_9 , який приїхав та проник до будинку АДРЕСА_1 поводив себе агресивно і зневажливо, не пускав на територію домоволодіння ОСОБА_3 , а у жовтні 2023 року свідок повідомив, що на території домоволодіння знову з`явився ОСОБА_9 і на місці де була калітка у ОСОБА_9 з ОСОБА_3 мала місце потасовка і свідок ОСОБА_8 бачив, як ОСОБА_9 хапав ОСОБА_3 за руки і вони штовхалися. ОСОБА_3 забороняла ОСОБА_9 проходити, проте останній пройшов примусово.

Таким чином, на думку заявниці, слідчим не проведено впізнання свідком ОСОБА_8 ОСОБА_7 , не було направлено ОСОБА_3 на судово-медичну експертизу з приводу спричинення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, внесено недостовірні відомості до постанови про закриття кримінального провадження, що право власності ОСОБА_3 було захищено рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2023 року, що не відповідає дійсності, оскільки рішення суду по цій справі було винесено ще 29.11.2021 року, і залишено в силі постановою ХАС від 01.12.2022 року.

Заявниця в судовому засіданні вказала, що з 01.12.2022 року ОСОБА_10 (матір ОСОБА_7 ), яка була відповідачем по зазначеній справі була обізнана з порушенням її права власності на будинок і повинна була самостійно звільнити його ще у грудні 2022 року на виконання вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Пояснила, що вона надавала слідчому довідку від січня 2023 року про зняття з реєстрації в моєму будинку ОСОБА_10 , таким чином ОСОБА_7 не мав права без дозволу ОСОБА_3 проникати до її будинку, де вона є власником і де зареєструвалась як власник житла 07.06.2023 року. Також слідчий у оскаржуваній постанові, він встановив що у 2014 році саме скаржниця ОСОБА_3 придбала домоволодіння АДРЕСА_1 . Про це свідчить правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_1 по вищезазначеній адресі.

Таким чином, слідчий не вчинив всіх передбачених КПК України дій щодо збирання доказів по цій справі, окрім допиту 3 свідків. Не повів впізнання свідком ОСОБА_8 ОСОБА_7 , не долучив до матеріалів справи довідку про забиття мені ноги ОСОБА_7 , не направив мене на судово-медичну експертизу, не встановив підстави перебування ОСОБА_7 у моєму будинку після примусовогово висеення з мого будинку матері ОСОБА_7 . ОСОБА_11 , не надав оцінки відеозапису з мережі YouTube , з якого вбачається, що ОСОБА_7 попри мою заборону під запис журналіста проникає на територію мого домоволодіння. Адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 ролік.

Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, для розгляду скарги надав матеріали кримінального провадження. Пояснив, що в ході досудового розслідування слідчим було проведено слідчі (розшукові) дії, за результатом яких було встановлено, що між ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_7 - ОСОБА_10 виникли цивільно-правові відносини, засновані на ґрунті проживання останньої у будинку ОСОБА_3 . Так само, у ОСОБА_3 та брата ОСОБА_7 - ОСОБА_12 виник значний обсяг цивільних відносин з приводу придбання та користування об`єктами нерухомості. На тлі цивільно-правових суперечностей, у ОСОБА_3 виникли особисті неприязні відносини з членами родини ОСОБА_12 , у тому числі - його братом ОСОБА_7 . Під час досудового розслідування встановлено, що саме ця обставина призвела до неправильного сприйняття ОСОБА_3 дій ОСОБА_7 як протиправних і спонукала її до звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення до органу досудового розслідування. У зв`язку з цим, вважає винесену постанову слідчого про закриття кримінального провадження законною та обґрунтованою, а у задоволенні скарги ОСОБА_3 прошу відмовити.

Суд, вислухавши пояснення заявника та слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження та скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено на досудовому провадженні.

Так, відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, згідно п. 2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана довести винуватість особи поза розумним сумнівом.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування в кримінальних справах є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю.

Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (Рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Виконання цих вимог є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до норм КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві перебувало кримінальне провадження № 0001100 від 10.05.2023 року за ознаками складу злочину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

За результатами досудового розслідування 22 грудня 2023 року слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. Слідчий зазначає, що проникнення ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_1 не було обумовлене його статусом службової особи - старшого оперуповноваженого з ОВС Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, а було спрямоване на відвідування своєї матері, яка фактично проживала у цьому будинку. При цьому, факт наявності цивільно-правового спору між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , судових рішень щодо примусового виселення ОСОБА_10 з будинку та здійснення виконавчих процедур не можуть свідчити про незаконність дій саме ОСОБА_7 , який не мав до вищевикладеного жодного правового відношення. А умисел ОСОБА_7 на проникнення до будинку АДРЕСА_1 не був спрямований на вчинення дій, що порушують недоторканність житла ОСОБА_3 , оскільки він керувався наявними відомостями про тривалий час проживання у вказаному житі саме своєї матері похилого віку. При цьому сам ОСОБА_6 був обізнаний про право власності на будинок саме ОСОБА_3 і не заперечував проти цього.

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2023 у справі № 619/4887/20 позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_15 , треті особи - Служба у справах дітей Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_16 була задоволена та усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_17 за реєстровим номером 3269, шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та неповнолітнього ОСОБА_15 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 01.12.2022 у справі № 619/4887/20 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2023 було змінено, а саме - позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково, зокрема, усунено перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні домоволодінням АДРЕСА_1 , шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та неповнолітнього ОСОБА_15 .

Вищевказані судові рішення залишені без змін постановою Верховного суду від 28.06.2023.

Крім того, постановою головного державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області СМУ Міністерства юстиції ОСОБА_18 від 19.09.2023 (ВП НОМЕР_1) призначено проведення виконавчих дій з примусового виселення боржника ОСОБА_10 на 06.10.2023. За словами заявниці ОСОБА_7 продовжував проникати до її будинку після такого виселення, однак ці дані слідчим не перевірено.

Відповідно до ст. 2 КПК України установлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Пункт 2 ч.1 ст.284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Зміст мотивувальної частини постанови слідчого повинен містити відомості про обставини, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий (прокурор) всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи маються передбаченіст.284 КПК України підстави для його закриття.

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскільки, закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Так, постанова слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава ОСОБА_4 від 22.12.2023 про закриття кримінального провадження №0001100 від 10.05.2023 є недостатньо мотивованою і під час прийняття рішення про закриття кримінального провадження слідчим не дотримано вимоги ст.ст. 55, 284 КПК України, та не перевірено всі вказані у скарзі обставини, що виключає можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і позбавляє слідчого можливості прийняти правильне процесуальне рішення.

В супереч вимог процесуального закону не надана правова оцінка зібраним по справі доказам. Не встановлені інші обставини, на які посилається заявник, які необхідні для повного та об`єктивного розслідування.

Відповідно до норм КПК України кожна слідча дія повинна бути оформлена відповідним процесуальним документом.

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому, провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Таким чином, обставини, викладені в скарзі, не перевірені в ході досудового розслідування. А отже, постанова від 22.12.2023 про закриття кримінального провадження №0001100 від 10.05.2023 винесена передчасно.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого має бути вмотивована, однак ці вимоги процесуального закону при закриття провадження дотримані не були.

При закритті кримінального провадження за відсутністю події злочину, в постанові слідчого повинна бути встановлена відсутність події кримінального правопорушення (така обставина повинна застосовуватись у випадках, якщо: встановлено, що не було самого факту, для розслідування якого почате провадження; встановлено, що сама подія мала місце, однак її не можна визнати кримінальним правопорушенням, бо вона була результатом дії стихійного лиха, фізіологічних процесів, тощо; встановлено, що подія мала місце, проте не була кримінальним правопорушенням.)

Вказані обставини беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також відсутність належної обґрунтованості прийнятої постанови.

Враховуючи вищенаведені обставини слідчий суддя приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження від 22.12.2023 є передчасною, тому підлягає скасуванню, а скарга - задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 91, 304, 306, 307 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001100, внесеного до ЄРДР 10.05.2023 - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0001100, внесеного до ЄРДР 10.05.2023.

Матеріали кримінального провадження № 0001100, внесеного до ЄРДР 10.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 162 КК України повернути до другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 30.01.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1