Дата документу 01.02.2024Справа № 554/6340/22
Провадження № 1-кп/554/68/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

преджставника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві в режимі відеоокнференції кримінальне провадження №0000340 від 22.03.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Золокар, Мартунинського району, Республіка Вірменія, громадянина України, пенсіонера, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

21 березня 2022 року близько 10 год. 15 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Майдан Незалежності у м.Полтаві, від вул. Балакіна, у напрямку вул. Соборності, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, у районі перехрестя вул. Майдан Незалежності та вул. Коваля, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити у вигляді пішохода ОСОБА_6 , не виконав вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, після чого ОСОБА_4 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , котра перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, пішоходу ОСОБА_6 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого лінійного перелому 4-го зліва по парастернальній лінії, закритого лінійного перелому 6-го ребра зліва по передньо-ключичній лінії, закритий лінійний перелом 11-го ребра зліва по лопаточній лінії, закритий лінійний перелом 2-го ребра справа по середньо- ключичній лінії, закритих лінійних переломів 3-4-го ребра справа по середньо- аксилярній лінії, закритого перелому заднього відрізка 6-го ребра справа по задньо-пахвинній лінії зі зміщенням, закритих скалкових переломів 7-12 ребер справа по паравертебральній лінії зі зміщенням, закритого лінійного перелому 7-го ребра справа по середньо-аксилярній лінії, закритого перелому 11-го ребра справа по середньо-аксилярній лінії зі зміщенням з розвитком двобічного гемопневмотораксу, пневмомедіастинум, локальної міжтканинної емфіземи з двох сторін; закритих лінійних переломів поперечних відростків справа L1-L4, перелому поперечного відростку L5 зліва зі зміщенням та ротацією; закритого багатоскалкового перелому бокової маси крижа зліва з переходом на куприк зі зміщенням, закритого скалкового перелому лобкової кістки справа з помірним зміщенням, закритого скалкового перелому сідничної кістки справа; закритої черепно-мозкової травми.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати, не позбавляти права керування транспортним засобом, зазначивши, що усвідомив неправильність своїх дій. Цивільний позов не визнав, вказував що є персіонером і таку суму не зможе сплатити.

Його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_5 просили призначити обвинуваченому мінімальне покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. У задоволенні цивільного позову просили відмовити.

Прокурор просив визнати виним ОСОБА_4 та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки та застосувати длодаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_6 підтвердила надання матеріальної допомоги обвинуваченим під час її лікування. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди підтримала.

Представник потерпілої просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, позбавити його права керувати транспортними засобами на 2 роки, цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин, які обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України, суд визнає тяжкі наслідки, завдані злочином.

Згідно досудової доповіді органу пробації відносно ОСОБА_4 , останній має низький рівень небезпеки для суспільства та ризик повторного вчинення кримінального правопорушення. Його виправлення та можливе без ізоляції від суспільства.

Слід зазначити, що злочин вчинений обвинуваченим є тяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, є пенсіонером, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику його особи, наявність постійного місця реєстрації та проживання, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння, про що свідчить добровільне надання матеріальної допомоги потерпілій на лікування, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.75 та ст.76 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, зазначених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кваліфікується як тяжке, ОСОБА_4 грубо порушено положення ПДР України, в результаті чого останній, допустив наїзд на потерпілу на пішохідному переході, з урахуванням наслідків, що свідчить про небезпечність останнього як водія під час керування транспортним засобом.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких існує потреба у керуванні власним транспортним засобом. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Крім того, ПДР України, регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нехтування ОСОБА_4 вимогами ПДР України призвело до тяжких наслідків у виді тяжкого травмування потерплої.

Враховуючи, що судом не встановлено обставин, що позбавлення права керування транспортними засобами істотно вплине на рівень життєдіяльності обвинуваченого та буде надмірним тягарем як для нього, тому суд приходить до висновку про призначення додаткового покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставим згідно ст. 66 КК України, не з максимальним терміном.

Вирішення цивільного позову

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду потерпілою вмотивовано тим, що діями обвинуваченого їй було завдано тяжкі тілесні ушкодження, що самі по собі завдали тривалого фізичного болю та душевних страждань. Вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні та амбулаторно лікується і по даний час, оскільки повністю не відновилася. Моральну шкоду оцінює в 400000 гривень, яку просить стягнути з обвинуваченого.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних і фізичних страждань та переживань потерпілої, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 100000 гривень. Саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до його безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Мотиви інших рішень

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином витрати на залучення експертів в сумі 2745 гривень 92 копійки підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Отже арешт майна слід скасувати.

Керуючись статями 124, 174, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьої) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2745 гривень 92 копійки витрат на залучення експертів.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме: автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску - повернути власнику.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 29 березня 2022 року - скасувати.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1