КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000221 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей же орган про зміну місця проживання та роботи.

______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1760/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі по 600 000 грн. кожному та витрати у розмірі по 4 723 грн. на кожного, пов`язані з залученням експерта.

Стягнуто з АТ «СК «ІНГО» на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 56 676 грн. рівними частинами, кожному по 28 338 грн.

Також цим вироком вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 порушила правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , 02 березня 2020 року приблизно о 08 годині 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan AD Waron», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в межах першої (крайньої правої) смуги проїзної частини вул. Хрещатик у м. Києві, зі сторони бульвару Т. Шевченка в напрямку вул. Городецького, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 «Зебра», дорожніми знаками 5.45.1-5.45.2 та пішохідними світлофорами Правил дорожнього руху України, допустила порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 підпункт «б», п. 8.7.3. е); 8.10 ПДР України, а саме маючи об`єктивну змогу спостерігати увімкнення червоного (забороняючого рух в її напрямку) сигналу світлофору, та як наслідок зупинити керований нею автомобіль перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволіклась від керування транспортним засобом, не виконала вимоги червоного (забороняючого рух) сигналу світлофору, внаслідок чого, створюючи небезпеку для руху та загрозу життю і здоров`ю громадян, виїхала на регульований пішохідний перехід, розташований навпроти будинку № 23 по вул. Хрещатик у м. Києві, на якому здійснила наїзд на малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для якої був увімкнений зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_8 порушила правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, залишив поза своєю увагою характер допущеного обвинуваченою порушення Правил дорожнього руху України, яке є грубим, а саме те, що вона рухалася на забороняючий сигнал світлофора і повинна була дати дорогу пішоходу, яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору та мала перевагу в русі. Також судом не враховано належним чином настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілої.

Відтак, апелянт вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував до неї положення ст. 75 КК України, у зв`язку з чим вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року підлягає скасуванню.

На апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких він не погоджується з доводами поданої апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості вироку суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора і просили її задовольнити, а також заперечення обвинуваченої та її захисника проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій, ніким з учасників не оспорюються, а тому апеляційним судом, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Порушень вимог КПК України при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено.

Поряд з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 основного покарання, з огляду на наступні обставини.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року ОСОБА_8 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, неумисну форму вини, особу винної, яка раніше не судима, працює, позитивно характеризується, відсутність обставин, що обтяжують її покарання, та визнано обставинами, які його пом`якшують - щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, яка має вроджені вади серця та потребує спеціального догляду, а також поведінку обвинуваченої, яка висловлювала щире співчуття батькам загиблої дитини і частково відшкодувала спричинену моральну шкоду, на підставі чого прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував конкретні обставини провадження та його наслідки, що як наслідок вказує на необґрунтованість висновків суду про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.

Так, обвинувачена має постійне місце проживання і реєстрації, раніше не судима, працює, позитивно характеризується, не заміжня. Також ОСОБА_8 має малолітню дитину, яка потребує спеціального догляду за станом здоров`я, свою вину визнала повністю та щиро розкаялася, що судом було визнано, як обставини, які пом`якшують її покарання. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого настала смерть малолітньої дитини.

При цьому колегія суддів враховує конкретні обставини справи, а саме, що ОСОБА_8 керувала транспортним засобом в межах крайньої правої смуги на забороняючий сигнал світлофору, маючи об`єктивну змогу спостерігати увімкнення червоного сигналу світлофора, та як наслідок зупинити керований нею автомобіль перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не виконала вимоги червоного сигналу світлофору, внаслідок чого виїхала на регульований пішохідний перехід, на якому здійснила наїзд на малолітню ОСОБА_11 , для якої був увімкнений зелений сигнал світлофору, в результаті чого ОСОБА_11 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Враховує колегія суддів і думку потерпілих, які втратили єдину дитину та наполягали на реальній мірі покарання для обвинуваченої, і те, що впродовж понад трьох років від часу події обвинувачена спромоглася лише частково відшкодувати потерпілим завдану моральну шкоду - по 100 000 грн. кожному з потерпілих.

Тож, виходячи із завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги всі вищезазначені дані про особу ОСОБА_8 та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу того, що співмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та даними про особу обвинуваченої буде покарання у виді позбавлення волі, але строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

У зв`язку з цим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням за правилами ст. 420 КПК Україниапеляційним судом у цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного її затримання у зв`язку з виконанням вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

____________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3