Провадження № 1-кс/932/4579/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Необхідність застосування виняткового запобіжного заходу обґрунтована тим, що слідчим відділом Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості та розпочато кримінальне провадження № 0004855 від 26.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.12.2023 близько 00:01 години водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Центральному районі міста Дніпра по вул. Титова зі сторони пр. Богдана Хмельницького у напрямку вул. Макарова.

Під час руху ОСОБА_4 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 («пішохідний перехід») та дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), розташованого за перехрестям з пр. Олександра Поля, на якому знаходився пішохід ОСОБА_6 перетинаючи проїзну частину вул. Титова справа наліво відносно руху автомобіля, заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинки для надання пішоходу дороги не прийняв і, продовживши рух, на вказаному пішохідному переході скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 2.10 а), г), г), д), 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 2.10. «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я»; г) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення п.18.1 Правил дорожнього pyxy водієм ОСОБА_4 знаходиться в причинно-наслідковому зв?язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки зі значним зміщенням, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-6,г, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

26 грудня 2023 року, приблизно о 00 годині 05 хвилини, водій ОСОБА_4 , знаходячись на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме в Центральному районі міста Дніпра на вул. Титова в районі перехрестя з пр. Олександра Поля, являючись особою, яка поставила потерпілу ОСОБА_8 в небезпечний для життя стан, що виразилось в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п.18.1 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , якій спричинив тяжкі тілесні ушкодження, поширюючи аморальну поведінку, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя і безпеку, нехтуючи моральними і правовими нормами, що передбачають надання допомоги людям, що знаходяться в небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільну небезпеку своєї бездіяльності і те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також усвідомлюючи те, що він має реальну можливість надати допомогу і що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та, діючи умисно всупереч вимогам п. 2.10 а), г), г), д) Правил дорожнього руху, в якому вказано: п. 2.10: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; г) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д)повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Однак, ОСОБА_4 , розуміючи, що вчиненим ним діянням поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не вжив усіх можливих заходів для надання до медичної допомоги, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не вжив зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілого до закладу охорони здоров`я, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, не повернувся на місце пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, з місця події зник на своєму автомобілі, залишивши потерпілу на проїзній частині вул. Титова в небезпечному для життя стані.

26 грудня 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Дніпропетровська, Дніпропетровської області, громадянину України, освіта середня спеціальна, раніше не судимому, тимчасово не працюючому, не одруженого, маючому на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст.286 КК України та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Сторона обвинувачення прохає застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, серед яких є тяжке, та з метою запобігання спробам переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на потерпілу особу, вчинення аналогічних злочинів тощо.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру частково та пояснив, що рухався по вул. Титова в м. Дніпро 26.12.2023 приблизно о 00:01, та скоїв наїзд на пішохода на пішохідному переході. У цей час він поспішав додому, оскільки вже настала комендантська година. Швидкість автомобіля була невеликою, приблизно 50 км/год. Після ДТП він підійшов до потерпілої, яка хрипіла. Він перемістив її тіло ближче до зупинки громадського транспорту, та поїхав додому спати, очікував прибуття працівників поліції додому. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 не залучався.

Вислухавши пояснення сторони обвинувачення та підозрюваного, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

З наданих матеріалів встановлено, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004855 від 26.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Встановлено, що 26.12.2023 близько 00:01 години водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Центральному районі міста Дніпра по вул. Титова зі сторони пр. Богдана Хмельницького у напрямку вул. Макарова, де проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та порушуючи правила ПДР України, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_6 спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_4 у цій частині кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Після ДТП водій ОСОБА_9 не надав потерпілій ОСОБА_6 ніякої допомоги, не вжив заходів щодо виклику екстрених служб, не відвіз потерпілу до лікарні, а майже одразу залишив місце ДТП, чим поставив потерпілу ОСОБА_6 , яка в результаті ДТП сильно травмувалась, у небезпечний для життя і здоров`я стан.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується зібраними матеріалами, які містяться у клопотанні, а саме рапортом працівника поліції про виявлення кримінального правопорушення, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою ДТП, протоколом огляду транспортного засобу, довідкою з лікарні про наявні тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_6 , протоколом допиту свідка від 26.12.2023, протоколом допиту потерпілої від 26.12.2023, реєстраційними документами на автомобіль, копіями паспортів, повідомленням про підозру.

Сам підозрюваний частково визнає підозру, тобто ним не заперечується факт скоєння наїзду на потерпілу ОСОБА_6 , тому слід дійти висновку, що матеріалами клопотання доведена причетність саме ОСОБА_4 до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.95 № 6, відкритий уламковий перелом кісток гомілки зі зміщенням, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Отже, слідчим правильно кваліфіковані дії ОСОБА_4 та вірно визначені суспільно-небезпечні наслідки.

За таких обставин, проаналізувавши матеріали клопотання, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Стаття 135 КК передбачає відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, якщо він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Суспільна небезпека цього злочину полягає в поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані.

Особа, яка постраждала від цього злочину, характеризується сукупністю двох ознак. Так, вона: а) перебуває в небезпечному для життя стані; б) позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану.

Таким чином, моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпеці.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, потерпіла ОСОБА_6 травмувалась у результаті ДТП та втратила свідомість. При цьому від удару о передню частину автомобіля вона отримала тяжке тілесне ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки зі значним зміщенням. Таке тілесне ушкодження є тяжким і небезпечним для життя у момент заподіяння та за своїми наслідками. Тож залишення ОСОБА_4 потерпілої ОСОБА_6 дійсно мало загрозу для життя та здоров`я останньої, відтак слід констатувати, що підозрюваний залишив потерпілу без допомоги, і вона дійсно на той момент перебувала у небезпечному для життя стані. Водночас ОСОБА_4 сам поставив ОСОБА_6 в небезпечний для життя стан, оскільки скоїв ДТП.

З урахуванням досліджених матеріалів клопотання, та наявності в діях ОСОБА_4 кількох ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Оцінюючи ризики, на існування яких покликається прокурор, слід вказати, що ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, тому розуміючи максимальну межу покарання за нього, може вдатись до переховування від органу досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний покинув місце ДТП, а відтак він може бути схильним до переховування та мати на меті уникнути покарання. Тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вважаю доведеним.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також об`єктивно існує, оскільки показання потерпілої мають важливе значення для кримінального провадження, тому підозрюваний може будь-яким чином впливати на потерпілу з метою змінити нею свої показання, або відмовитись від претензій до нього.

Щодо ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний не позбавлений права керування транспортними засобами, і водночас допускає порушення ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, тому може вчинити новий злочин у сфері безпеки дорожнього руху. Тому цей ризик також є доведеним.

Ураховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, та доведеність усіх ризиків, вважаю можливим погодитесь з позицією сторони обвинувачення та застосувати до ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні саме такого запобіжного заходу слід врахувати особу підозрюваного, який характеризується негативно, покинув місце ДТП та не надав допомоги потерпілій, офіційно не працює, не одружений, схильний до переховування та залишив місце скоєння злочину.

Наявність на утриманні ОСОБА_4 дитини, не може вважатись стримуючим фактором та не вливає на поведінку підозрюваного, а відтак запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо лише в умовах тримання під вартою.

Що стосується застави, то вважаю доцільним не визначати її розмір у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний сам, своїми діями поставив потерпілу у небезпечний для життя стан, відтак шкода від ДТП могла бути більшою, тобто наявність суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, їх ступінь, та погіршення стану потерпілої, перебувало в залежності від ОСОБА_4 , тому розмір застави йому доцільно не визначати.

На підставі викладеного, вважаю можливим задовольнити клопотання сторони обвинувачення повністю.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяти під варту в залі суду.

Заставу у кримінальному провадженні № 0004855 від 26.12.2023, не застосовувати.

Строк дії ухвали встановити до 22.02.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ