Справа № 629/3945/23
провадження № 1-кп/632/42/24

У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

/про надання належної медичної допомоги /

14 лютого 2024 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про проведення медичного обстеження її підзахисному у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали суду. Вважає, що начальник установи має забезпечити організацію медичного обстеження та лікування обвинуваченому ОСОБА_4 .

В обґрунтування свого клопотання зазначила, що підзахисний заявляє скарги на те, що перебуваючи в слідчому ізоляторі він не отримує протягом досудового розслідування та під час судового розгляду належну медичну допомогу і його стан здоров`я суттєво погіршився. Перебування в Харківському СІЗО ставить під загрозу його здоров`я, оскільки рівень медичної допомоги низький та практично зведений до мінімуму. ОСОБА_4 є інвалідом III групи та має незадовільний стан здоров`я.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 608/634/13 від 07.06.2023, а саме рекомендацій МСЕК, ОСОБА_4 рекомендовано стаціонарне лікування у травматологічному та неврологічному відділенні. Останній потребує протезні вироби: ортопедичне взуття, спеціальний одяг та ортез-кортсет на грудо-поперековокрижовий відділ хребта.

Медична допомога ОСОБА_4 не надається, не призначається та не проводиться ефективне лікування в умовах Харківського СІЗО, оскільки відсутнє належне обладнання, та відповідні фахівці.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених (далі Порядок).

Пунктом 2.3. зазначеного Порядку передбачено, що медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника, зазначивши, що звертався до адміністрації установи, де утримується, з зазначеного питання, проте, медична допомога не надається, лише іноді пігулки, а він почуває себе все гірше.

Дане клопотання підтримали обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 .

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що сторона захисту, ініціюючи зазначене клопотання, не зверталася із проханнями до адміністрації установи, де утримується обвинувачений, про надання відповідної медичної допомоги чи обстеження, а суд не є інстанцію, яка надає медичну допомогу та вирішує ці питання, а лише може реагувати у разі ненадання такої допомоги, доказів чого стороною захисту наразі суду не надано.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд доходить такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Відповідно до положень Європейських пенітенціарних правил-1 (Рекомендація № К (2006)2 Комітету Міністрів держав-учасниць), при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Життя в місцях позбавлення волі повинно бути, наскільки це можливо, наближене до позитивних аспектів життя у суспільстві. Адміністрація пенітенціарних установ мусить забезпечувати охорону здоров`я всіх ув`язнених цих установ. Компетентна інстанція повинна брати до уваги будь-які письмові скарги-від ув`язненого, якщо в них є підстави припускати, що права ув`язненого були порушені. Пенітенціарні установи регулярно інспектуються урядовими органами з метою оцінки того, чи відповідає управління ними вимогам національного законодавства та міжнародного права, а також положень даних Правил.

Відповідно до практики ЄСПЛ, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (пп. 72-74 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Так, загальні принципи практики Європейського суду з прав людини сформовані в пунктах 77, 78 рішення по Справі «Кущ проти України»(заява № 53865/11, остаточне 03/03/2016),п. 149 рішення у Справі «Корнейкова та Корнейков проти України»(заява № 56660/12, остаточне 24/06/2016), за змістом яких:

Суд неодноразово наголошував на тому, що охорона здоров`я ув`язнених осіб повинна забезпечуватися належним чином (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 94, ECHR 2000-ХІ). Відсутність належної медичної допомоги може становити поводження, що суперечитьстатті 3Конвенції (див. рішення у справах «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkeу) [ВП], заява № 22277/93, п. 87, ECHR 2000-VII, і «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 90, від 4 жовтня 2005 року).

Суд вважає, що «належність» медичної допомоги під час тримання під вартою залишається найбільш важким елементом для визначення. Лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (див. рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), заяви № 9852/03 та № 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою (див., наприклад, рішення у справі «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ), оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та рішення у справі «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28 березня 2006 року), а за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. там само, пп. 109 та 114; а також рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року; та «Попов проти Росії» (Popov v. Russia), заява № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року). Державні органи влади також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичної реалізації призначеного лікування (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan, п. 116, та рішення у справі «Голомийов проти Молдови» (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 117, від 7 листопада 2006 року).

Відповідно до приписів ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 № 212/20525, визначено взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Так, зокрема, згідно п. 2.3 зазначено Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Згідно п.2.7. зазначеного Порядку, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Обов`язок створення належних умов для надання медичної допомоги особі, яка взята під варту, покладається на лікаря медичної частини СІЗО, начальника медичної частини СІЗО та керівництво СІЗО.

Разом з тим, п. 2 глави 1 розділу Х Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14червня 2019року №1769/5 (далі за текстом Правила №1769/5), медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Пунктом 3 глави 2 розділу Х Правил №1769/5 встановлено, що у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Основними завданнями медичної частини є, зокрема: надання екстреної медичної допомоги, первинної медичної допомоги та організація надання вторинної медичної допомоги; організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду; організація та проведення заходів із впровадження превентивної медицини (п. 3 глави 1 розділу Х Правил №1769/5).

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи, вище наведене національне законодавство, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання адміністрації Харківської міської медичної частини №27 та ДУ «Харківський слідчий ізолятор» провести протягом найкоротшого об`єктивно можливого строку медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 з урахуванням скарг на стан його здоров`я, в тому числі, за необхідності, із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, та надати необхідну та кваліфіковану медичну допомогу і провести лікування згідно медичного призначення за результатами обстеження.

Керуючись ст. ст. 28, 49, 55 Конституції України, ст.ст. 26, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про проведення медичного обстеження її підзахисному ОСОБА_4 задовольнити частково.

Доручити уповноваженим особам ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та Харківської міської медичної частини №27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях протягом найкоротшого об`єктивно можливого строку організувати проведення медичного обстеження та лікування обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням його скарг на стан здоров`я та наявної медичної документації, в тому числі, за необхідності, із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104.

Про результати проведеної перевірки повідомити Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та Харківської міської медичної частини №27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1