Справа № 496/8810/23
Провадження № 1-кс/496/39/24
У Х В А Л А

04 січня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю власника майна ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка клопотання дізнавача СД Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 25.12.2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся до суду з вказаним клопотанням. Своє клопотання дізнавач мотивував тим, що 25.12.2023 року до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло телефоне повідомлення зі спец-лінії 102 про те, що 25.12.2023 року о 09:38 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою безперешкодного перетину державного кордону працівникам СБУ пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідку ВЛК № 2679 видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на власне ім`я з явними ознаками підробки. (ЄО-20249). 25.12.2023 року у період часу з 10:59 по 11:05 год. за адресою Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса- Рені, проведено огляд місця події, під час якого викрито громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного номер НОМЕР_1 від 05.07.2023 року та довідку ВЛК номер № 2679 від 05.07.2023 року, видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету №ЕХР 0203156. 26.12.2023 року постановою дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області рядового поліції ОСОБА_4 вказані вище речі, вилучені у ході огляду місця події, визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження. 26.12.2023 року у якості свідка допитано працівника СБУ, який пояснив, що під час перевірки документів громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з метою перетину державного кордону України пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на його ім`я було встановлено, що вказані документи мають ознаки підробки, а саме, зроблено телефонний дзвінок на чергову частину ТЦК та у телефонному режимі отримана відповідь, що вказані документи не видавалися. Окрім того, при огляді наданих документів встановлено, що друк здійснений поверх печатки, а підписи в графах ідентичні. Вилучене майно необхідне органу досудового розслідування з метою подальшого призначення у кримінальному провадженні судової експертизи. Враховуючи, що на теперішній час у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, тобто, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів виникла необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна.

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо накладання арешту на зазначені в клопотанні документи, посилаючись на те, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідку ВЛК №2679 від 05.07.2023 року він отримав легально, про що надав відповідні документи.

Дізнавач та прокурор в судове засідання не з`явилися, просив розглядати клопотання у його відсутність.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

З п.4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України вбачається, що дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Кримінальне правопорушення відповідно до ч.4 ст.358 КК України, полягає у використанні завідомо підробленого документа.

Однак, відповідно до копії листа від ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.01.2023 року за вих. №2/59 встановлено, що ОСОБА_3 дійсно перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, відповідно до листа, встановлено, що ОСОБА_3 , проходив медичний огляд та військово лікарську комісію, був визнаний непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку за гр. ІІ ст. 39-А, наказу МОУ №402/2008, про що засвідчує довідка, яка видана ОСОБА_3 . Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідка військово лікарської комісії №2679 від 05.07.2023 року видавались.

Будь-яких належних та допустимих доказів підробки зазначеного документу, які б спростовували наявну інформацію, та підтверджували наявність обґрунтованої підозри, стороною обвинувачення суду не надано.

В ч.1 ст. 173 КПК України зазначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, суд відмовляє у задоволенні клопотання.

Слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання дізнавача СД Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 08.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1