УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 736/1760/21

провадження № 51-4320ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 153 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Цим же вироком суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, речових доказів, запобіжного заходу, внесення інформації стосовно ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 10 листопада 2023 року змінив вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року. Перекваліфікував дії ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 153 КК на ч. 2 ст. 156 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Як встановив суд апеляційної інстанції, ОСОБА_4 26 серпня 2021 року приблизно о 21:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у кімнаті будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що малолітня ОСОБА_6 перебуває з ним у кімнаті одна, з мотивів задоволення статевої пристрасті руками штовхнув її на ліжко та зняв із неї труси, після чого ліг на неї, обпершись на лікті, тримаючи свої руки біля голови потерпілої, чим вчинив розпусні дії стосовно малолітньої ОСОБА_6 .

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 закрити у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, касатор стверджує про ненадання оцінки показанням засудженого, який заперечував вчинення протиправних дій стосовно ОСОБА_6 .

Звертає увагу Суду і на те, що очевидців інкримінованих ОСОБА_7 дій не було, а особи, допитані в суді, або нічого не повідомляли, або розповідали про обставини зі слів малолітньої потерпілої.

Також захисник вказує, що письмові докази не підтверджують винуватість його підзахисного.

Зазначає і про те, що слідчий експеримент із потерпілою був проведений із порушенням процесуальних норм, оскільки ця слідча дія, на переконання захисника, звелася до допиту останньої за допомогою сторонніх осіб.

Посилається й на те, що ОСОБА_6 під час допиту в суді з іншої кімнати вказала на засудженого, як на особу, яка вчиняла стосовно неї протиправні дії, хоча перед цим під час допиту безпосередньо в залі суду не підтверджувала таких обставин. Крім того, на думку касатора, показання потерпілої мали бути оцінені критично, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 421/476 від 12 січня 2021 року вона має психічний розлад у формі легкої розумової відсталості з недорозвиненням мови, що, за твердженням скаржника, перешкоджає їй правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Водночас під час перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК.

Так, у судах попередніх інстанцій засуджений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Окрім того, пояснив, що вкінці літа 2021 року (точної дати не пам`ятає) пиляв дрова у ОСОБА_8 та пропонував останній розрахуватися за виконану роботу «натурою», тобто натякав на статеві відносини. Також ОСОБА_4 повідомив, що після завершення роботи ОСОБА_8 розрахувалась за частину виконаної роботи грошима, за які він придбав пляшку горілки, яку розпив у веранді будинку, де пиляв дрова. Із дітьми ОСОБА_8 , зокрема ОСОБА_6 , наодинці не залишався, не розмовляв. Дітей він бачив, коли вони вибігали у веранду. Зі слів засудженого, ОСОБА_8 завжди була поряд із ним, нікуди не відлучалася. Після того як він випив пляшку, поїхав додому. Засуджений наполягав на тому, що він не заходив до будинку ОСОБА_8 , не розмовляв з її донькою та не чіпав дитину.

Суди попередніх інстанцій, спростовуючи позицію захисту щодо невчинення засудженим жодних протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_6 , правильно послалися на таке.

Потерпіла, будучи допитаною слідчим суддею в порядку, передбаченому ст. 225 КПК, серед іншого, повідомила, що дядько, який пиляв у них дрова зайшов у будинок, взяв її за руку та повів до іншої кімнати. Надалі підвів її до ліжка та руками штовхнув у груди, після чого вона впала на ліжко обличчям догори. Потім він ліг на неї зверху та однією рукою зняв до колін труси. Жодних частин тіла дядько, який був одягнений, не торкався. Оскільки вона його обманула, він лежав на ній недовго, після чого встав, а вона одягла труси й побігла у веранду назустріч мамі, яку вона побачила в коридорі та розповіла їй все. Мама накричала на дядька і вигнала його з дому.

Під час слідчого експерименту 28 серпня 2021 року, проведеного на місці події за участю малолітньої ОСОБА_6 та її законного представника, потерпіла підтвердила вищевказані обставини.

За висновком експертів за результатом проведення судово-психіатричної експертизи № 421/476 від 12 жовтня 2021 року, ураховуючи виявлені психологічні особливості потерпілої, вона частково могла правильно розуміти характер і значення дій, які вчинялися стосовно неї, складових частин змісту кримінальної справи, оскільки у підекспертної відсутня здатність до домислювання сприйняття зовнішньої сторони явищ, виступаючи як первинна умова здатності розуміти характер та значення того, що відбувається, тобто тільки частково відповідає першому з чотирьох рівнів розуміння зовнішньої сторони юридично значимих подій, розгорнутих у межах кримінальної ситуації (час, місце, зовнішність правопорушника, послідовність здійснюваних стосовно неї дій). Патологічної схильності до фантазування та навіювання в малолітньої потерпілої не виявлено.

Урахувавши вказане, суд апеляційної інстанції аргументовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення доводів сторони захисту про надуманість потерпілою подій, що відбувалися.

Суд першої інстанції допитав законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , яка зазначила, що, зі слів її доньки, засуджений до останньої чіплявся, а саме знімав труси та лежав зверху на ній. Законний представник підтвердила, що одразу слідом за донькою вийшов ОСОБА_4 .

Під час проведення слідчого експерименту 28 серпня 2021 року ОСОБА_8 детальніше показала та розповіла про події вечора 26 серпня 2021 року, які узгоджуються з її показаннями, наданими суду.

Проаналізувавши сукупність вказаних доказів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вони підтверджують послідовність показань малолітньої потерпілої та її законного представника як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Були предметом перевірки апеляційного суду і доводи захисника про недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою з тих підстав, що, на переконання сторони захисту, фактично під час проведення вказаної слідчої дії був проведений допит. Ці доводи суд аргументовано визнав безпідставними, вказавши, що під час проведення слідчого експерименту малолітня потерпіла описувала перебіг подій, які відбувалися 26 серпня 2021 року, детально розказуючи та показуючи обставини вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення. Зокрема, вона показала кімнату, де обвинувачений підійшов до неї, вказала шлях, куди він її повів та штовхнув на ліжко, на яке вона впала, де обвинувачений ліг на неї зверху. Тобто слідчий експеримент відбувся у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчить про проведення цієї слідчої дії з дотриманням вимог закону та прав учасників такої дії.

Окрім того, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що допит потерпілої в залі судового засідання був перерваний через зауваження практичного психолога, присутнього під час допиту, яка вказала, що малолітня дитина боїться ОСОБА_4 . З метою забезпечення інтересів дитини, її психологічного та фізичного благополуччя, допит був продовжений поза візуальним контактом зі стороною захисту. Також Чернігівський апеляційний суд слушно зауважив, що потерпіла ОСОБА_6 - малолітня дитина, яка не розуміла в повному обсязі, що з нею відбулося, і, відповідно, не могла надати оцінку діям засудженого. Під час проведення судово-психіатричної експертизи встановлено, що словниковий запас ОСОБА_6 різко збіднений, при виконанні завдань потребує додаткових роз`яснень та інструкцій, дитина швидко стомлюється, виснажується, з огляду на що частіше відволікається, за допомогою звертається до матері, що є цілком природнім, зважаючи на вік та розвиток дівчинки. У неї слабо розвинені увага, пам`ять, мислення. На питання відповідає вибірково та лаконічно, мислення конкретно-образного типу, судження поверхневі та примітивні. Тобто фактично через свій психо-емоційний стан та затримку в розвитку ОСОБА_6 не могла надавати показання так, як доросла нормально розвинена людина. Потерпіла з обмеженим словниковим запасом не могла надати розгорнутих відповідей без допомоги дорослої особи. Також експертами не встановлено у потерпілої здатності до фантазування та навіювання, що окремо підтверджує правдивість наданих нею свідчень. Не залишилася і поза увагою суду попередньої інстанції та обставина, що дитина, яка має коротку та механічну пам`ять, могла не впізнати в засудженому ту особу, яка 26 серпня 2021 року вчиняла стосовно неї розпусні дії.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що експертами не встановлено підстав вважати, що потерпіла надавала показання під впливом дорослих, на період обстеження, що вказує на допустимість тих доказів, які суд поклав в основу вироку, попередньо оцінивши їх у сукупності з іншими встановленими обставинами та фактичними даними.

Колегія суддів апеляційного суду вказала, що непроведення експертизи щодо вилученого одягу в потерпілої не свідчить про недоліки досудового розслідування, а тим більше про недоведеність вини засудженого, оскільки апелянт не вказав, як зазначені обставини свідчать про непричетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК. Більш того, відомості про вилучення одягу в самого засудженого в матеріалах кримінального провадження відсутні, що унеможливлює проведення заявленої захисником експертизи.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та додатково вважає за необхідне зауважити, що відповідно до змісту протоколу огляду місця події та додатків до нього у вигляді фото-таблиці від 27 серпня 2021 року проведено огляд будинку АДРЕСА_2 під час проведення якого ОСОБА_8 вказала на ліжко в кімнаті № 2 із правої сторони від вхідних дверей до цієї кімнати та зазначила, що, зі слів доньки, на вказаному ліжку засуджений вчиняв стосовно останньої протиправні дії, після яких ОСОБА_8 вигнала ОСОБА_4 з хати. Такий зміст протоколу, на переконання Верховного Суду, співвідноситься із проведеною слідчою дією, оскільки під час такої було оглянуто кімнату будинку, де, за повідомленням законного представника потерпілої, засуджений вчиняв протиправні дії стосовно її доньки. За таких обставин безпідставними є твердження захисника про те, що зміст протоколу огляду місця події фактично звівся до допиту законного представника потерпілої ОСОБА_8 .

Ураховуючи викладене вище, Суд зауважує, що твердження захисника про невчинення його підзахисним протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_6 спростовуються доказами, якими суди попередніх інстанцій обґрунтували свої рішення та які узгоджуються між собою, є належними, допустимими, які суди першої та апеляційної інстанцій правильно оцінили, зокрема й з точки зору достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які б указували про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3