Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
281/262/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000016 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не має, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого: 25.10.2007 року Апеляційним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі, з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки;

- 14.09.2009 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

-27.03.2018 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України на 5 років позбавлення волі (09.09.2021 року звільнений умовно - достроково на строк 1 рік 6 місяців

28 днів),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 05.01.2023 року близько 11 годин 30 хвилин, достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, з приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 таємно викрав телевізор марки «АКАІ», вартістю 3500 гривень, який належить ОСОБА_5 , та з викраденим з місця події зник, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

Діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Зазначена в обвинувальному акті кваліфікуюча ознака - проникнення до у житло , не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, при судовому розгляді кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 показав, що проживав протягом двох років з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . В той день зустрівся з товаришем, хотіли відсвяткувати, але не мали коштів, оскільки на роботі авансу не дали. Тому він взяв ключ від будинку, який вони залишали у сараї, і взяв у будинку телевізор , який заніс в ломбард в смт.Лугини, за який отримав 800 гривень. Через два тижні даний телевізор викупив за 1000 гривень і повернув ОСОБА_6 , яка після зазначеної події його "виставила" з будинку.

Вказав, що на час вчинення крадіжки мешкав з ОСОБА_5 та мав безперешкодний доступ до будинку.

Зазначений факт не було спростовано прокурором в судовому засіданні, у зв`язку з чим кваліфікуюча ознака - проникнення у житло, не може бути вмінена, що в свою чергу не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суда не виникає сумнівів у добровільності їх позицій, а також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_4 працездатного віку, характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках не перебуває, не має постійного місця проживання та місця реєстрації, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Вчинені кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, в тому числі за злочини проти власності, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, а також те, що даний злочин обвинувачений вчинив в період умовно-дострокового звільнення, тому суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 не можливо без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин .

Остаточне покарання підлягає призначенню за сукупністю вироків за правилами ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 27.03.2018 року, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

Невідбута частина покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 27.03.2018 року становить 1 рік 6 місяців 28 днів.

Одночасно при призначенні покарання враховується вид та вартість викраденого майна, яке повернуто власнику.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не подавався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати згідно ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту припинив свою ді. 10.06.2023 року.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185КК України і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Покарання за сукупністю вироків призначити за правилами ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 27.03.2018 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_4 у порядку виконання даного вироку.

Цивільний позов не подавався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3500 гривень 00 копійок за проведення товарознавчої експертизи, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Речові докази: телевізор марки «АКАІ», навісний замок, які передані на зберігання ОСОБА_5 повернути останній за належністю.

Арешт на вказане майно, накладений ухвалами слідчого судді від 09.01.2023 року та 11.01.2023 року скасувати.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: