Дата документу 06.11.2023
Справа № 334/2447/20
Провадження № 1-кп/334/141/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002522 від 26.07.2018 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має вищу освіту, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2018, приблизно о 11 год. 00 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту, з ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, застосувавши до потерпілої насилля, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося у нанесенні останній одного удару кулаком руки в обличчя, спричинивши крововилив з садном на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, відкрито викрав майно останньої, а саме мобільний телефон «Самсунг A520F Galaxy А5», IMEІНОМЕР_4, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 9165 гривень 83 копійок, який знаходився у чохлі для мобільного телефону, вартістю 100 гривень, з сім- картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить та сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, на загальну суму 9265 гривень 83 копійок, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Після вчинення злочинних дій, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця злочину та розпорядився ним на власний розсуд.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину, у скоєнні кримінального правопорушення не визнав, зазначив, що не пам`ятає дату та час вказаних подій. Біля будинку №19, де він мешкає робітники спилювали дерева. Потерпіла ОСОБА_5 надала команду спилювати ці дерева, однак він просив їх цього не робити. В цей момент потерпіла ОСОБА_5 побачила його та почала знімати на телефон, після чого почала погрожувати, що його вб`ють та вдарила ногою в пах.

Через деякий час він вийшов із будинку АДРЕСА_2 та побачив на лавочці двох жінок. Від під`їзду к ним підходила ОСОБА_5 та продовжувала його знімати, при цьому вона казала, що він є психічно хворим та всіляко ображала його. Після чого він підвищив тон на неї та попросив не знімати його. Вдарити він її не міг, оскільки закрив своє обличчя рукою. ОСОБА_5 злякалась трохи, почала відходити, оступилась через канаву і в неї впав телефон на дорогу. Він сказав їй підняти телефон, однак ОСОБА_5 намагалася змусити саме його підняти телефон, погрожуючи зверненням до правоохоронних органів. Телефон забрала свідок ОСОБА_7 . Обвинувачений взяв телефон у свідка ОСОБА_7 та того ж дня відніс телефон до прокуратури (3 міська прокуратура). Однак прокурор не взяла телефон, сказала, що вони свідчення не приймають, сказала йти до поліції. Він до поліції не пішов, а відніс телефон у приймальну громадян обласної прокуратури. Після чого о 18:02 у день правопорушення, черговий у приймальні прийняв від нього заяву разом з телефоном. Надалі поїхав до Дніпровського відділу поліції, в нього там відібрали свідчення. Надалі Дніпровський відділ поліції надав відповідь обвинуваченому, що ОСОБА_5 переховується і справа за заявою ОСОБА_8 закривається.

Потерпіла ОСОБА_5 допитана у судовому засіданні пояснила, що в липні 2018 року під час бесіди з мешканцями будинку біля будинку АДРЕСА_2 , з`явився ОСОБА_8 він почав кричати, що вона грабує квартири. В руках вона тримала телефон та знімала те, що говорить ОСОБА_8 . В цей момент ОСОБА_8 ударив її по руці. Телефон впав з рук, потім ОСОБА_8 вдарив її по обличчю. Поки вона прийшла до тями, ОСОБА_8 підхопив телефон і відійшов на три метри. Вона попросила повернути телефон, але ОСОБА_8 взяв телефон і побіг. Поруч були також три жінки. Після того як ОСОБА_8 побіг, вона сіла в патрульну машину, яка проїхала поруч. Підійшла до поліції та повідомила, що в неї вкрали телефон. Після чого, разом з співробітниками поліції поїхала шукати ОСОБА_8 , його так і не знайшли. Через 2 роки, співробітники поліції повернули їй, викрадений ОСОБА_8 телефон. Окрім цього, зазначила що подала цивільний позов, у якому просила стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 9182 гривні - вартість телефону, та моральну шкоду, у розмірі 50000 гривень.

Показання потерпілої об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами, а саме:

Згідно з відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.07.2018 р. ОСОБА_5 просить органи поліції та прокуратури притягти до відповідальності ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , який 25.07.2018 біля буд.№21 по вул. М. Чуйкова відкрито заволодів її мобільним телефоном «Самсунг А5» корпус золотистого кольору.

Згідно з відомостями з протоколу огляду місця події від 25.07.2018 р. з фото таблицею до нього, оглянуто відкриту ділянку місцевості, яка розташована навпроти під`їзду №1 буд.№21, у м.Запоріжжя, по вул. М.Чуйкова.

Згідно з відомостями з висновку лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_11 за результатами проведення судової експертизи №1132 від 10.08.2018 р.:

«3.Підсумки

На підставі вищевикладеного судово-медичний експерт приходить до наступних підсумків:

1.За Даними Висновку спеціаліста №443 від 26.07.18р. у гр. ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження: крововилив з садном на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.2.б.«Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р»),

2.Тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж одноразового травматичного впливу тупого предмета (предметів) індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не було відображено. Висловитись про кількість та місце нанесення «травматичних ударів» спричинених ОСОБА_5 за наданими даними не є можливим.

3.Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи.

4.Не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 в умовах одноразового падіння з висоти власного зросту на тупу плоску поверхню.»

Згідно з відомостями з протоколу огляду від 25.04.2020 р., об`єктом огляду є мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy А5», IMEІ НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_1 . Під час огляду речей потерпіла ОСОБА_5 впізнала свій телефон за даними ІМЕІ.

Згідно з відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 27.04.2020 р. останній надав пояснення, що 25.07.2018 року він з дружиною йшов з магазину Варус , побачили ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) і сусіда по площадці ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_5 стояла біля під`їзду, ще стояли люди. Побачив як швидко підбіг сусід ( ОСОБА_8 ) і ударив ОСОБА_5 по голові, потім по руці, у неї випав телефон. Після чого він його взяв, засунув в карман і побіг. Свідок з дружиною підійшли до ОСОБА_5 , запитали чи не потрібна їй допомога, вона відповіла що ні. Після чого пішов в сторону будинку.

Згідно з відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 27.04.2020 р.остання надала пояснення, що 25.07.2018 року вона знаходилась біля під`їзду №2, почула що біля під`їзду №1 починалась сварка та почала йти в цю сторону. Коли вже прийшла, то між ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) та підозрюваним ( ОСОБА_8 ) була сварка, ім`я його не знає, але до цього бачила. ОСОБА_5 його знімала на телефон, але це через те, що він себе поводив неадекватно, вона попередила, що буде знімати його. Підійшла та побачила як він вдарив по обличчю ОСОБА_5 , потім вибив телефон з рук. ОСОБА_5 сказала «поверни телефон», але він схопив його та почав тікати - побіг.

Згідно з відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_16 від 27.04.2020 р. остання надала пояснення, що вона стояла біля під`їзду будинку, ОСОБА_8 стояв навпроти. Він почав її оговорювати про вчинення якихось кримінальних діянь, після чого вона почала знімати це на телефон, і в цей момент підійшов ОСОБА_8 та вдарив її по обличчю. Поки вона відходила від шоку, ОСОБА_8 вдарив її по руці і в неї випав з рук телефон на землю. Після чого ОСОБА_8 різко наклонився і поклав собі в карман телефон. Потерпіла почала говорити «поверніть телефон» та попрохала людей викликати поліцію. Після цих слів ОСОБА_8 різко розвернувся та побіг.

Відповідно до діючого кримінально-процесуального законодавства України докази в кримінальному провадженні повинні бути належними та допустимими.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до положень статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі статтею 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Недопустимими є докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень, що зазначено у пункті 2 частини третьої статті 87 КПК України.

При цьому, згідно з частиною другою статті 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження щодо безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд досліджує докази, в даному випадку документи, безпосередньо, що встановлено статтею 23 КПК України.

Відповідно до статті 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

На підтвердження вини ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині стороною обвинувачення подані письмові докази, у тому числі і в копіях (ксерокопія висновок експерта №443 від 26.07.2018 року).

Відповідно до підпункту 3.2 Рішення Конституційного суду України від 20.10.2011 № 12-рп/2011 визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз частини третьої статті 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: в порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановленого законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо.

В той же час, відповідно до вимог частини першої статті 7 та статті 23 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і безпосередність дослідження показань, речей і документів, тощо.

Відповідно до частини першої статті 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Частина третя статті 99 КПК України передбачає, що сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Згідно з частиною п`ятою статті 99 КПК України для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо: (1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає; (2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур; (3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.

Сторона обвинувачення не повідомила правові підстави отримання вказаного вище доказу.

Щодо існування оригіналів письмових доказів у даному кримінальному провадженню, а також можливості надання їх для огляду в судовому засіданні, стороною обвинувачення також не надано будь-яких відомостей та підтверджень.

Таким чином, існування жодного із передбачених частиною п`ятою статті 99 КПК України випадків, відповідно до яких для підтвердження змісту документів, поданих суду в копіях, можуть бути визнані допустимими й інші відомості, стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено.

Зважаючи на викладені норми процесуального закону, суд вважає, що ксерокопія висновку експерта №443 від 26.07.2018 року, не є належним та допустимим доказом, зважаючи на відсутність оригіналу, не засвідчення його копії у встановленому законом порядку, відсутність відомостей щодо втрати оригіналу, не наведення способу та правових підстав отримання останнього стороною обвинувачення.

За таких обставин, на думку суду, наявні підстави для визнання зазначеного доказу недопустимим, тому він не може бути прийнятий судом до уваги та покладеним в основу вироку.

Аналогічний висновок містить Постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 202/1310/16-к.

Від допиту, у судовому засіданні, свідка ОСОБА_12 прокурор відмовилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Прокурор в свою чергу не забезпечив явку свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до суду.

Відповідно до підпункту "d" п. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений, як мінімум, має право допитувати свідків, які дають показання проти нього, або право на те, щоб ці свідки були допитані.

Судом неодноразово здійснювався виклик свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 для допиту у судовому засіданні, судом неодноразово надсилались судові повістки, а також було надано достатньо часу прокурору для забезпечення явки даних свідків, однак в судове засідання вказані свідки не з`явилися.

Таким чином, аналізуючи всі здобуті докази в їх сукупності суд дійшов до висновку, що провина ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Позиція ОСОБА_4 щодо не визнання провини є спробою уникнення від відповідальності.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психолога не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням предмета посягання, характеру діяння, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку винного до скоєння злочину, обставин, безпосередньо пов`язаних із вчиненням злочину, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину, а також індивідуальних особливостей особистості: стать, вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя, - суд приходить до висновку про можливість призначення покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно до ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мала потерпіла у зв`язку із порушенням її прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Потерпіла ОСОБА_5 заявила цивільний позов, та просила стягнути суму матеріальної шкоди заподіяної злочином у розмірі - 9182 грн., та моральну шкоду у сумі 50000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав цивільний позов потерпілої.

Вимоги потерпілої, щодо стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого у розмірі 9182 грн.- суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріальна шкода була відшкодована потерпілій в ході досудового слідства, шляхом повернення, їй слідчим, мобільного телефон «SAMSUNG Galaxy А5», що підтверджується розпискою потерпілої про отримання мобільного телефону «SAMSUNG Galaxy А5» від 25.04.2020 року.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує всі обставини скоєння даного кримінального правопорушення, глибину страждань потерпілої, яка в результаті дій обвинуваченого отримала легкі тілесні ушкодження, майновий стан відповідача та вимоги розумності і справедливості і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на підставі якого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 5000 (п`ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1