ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3578/23 Справа № 202/5645/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження у кримінальному провадженні № 0000021 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 грудня 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції послався на те, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у тому числі інкримінований злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованому злочині, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно обвинувального акту обвинувачені не одружені, міцних соціальних зв`язків не мають, не працевлаштовані. Вищезазначені обставини підтверджують існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначає, що маються всі підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинувачених переховуватися від.

Таким чином, обставини, які були враховані судом при обрані та подальшому продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та постановити свою ухвалу, якою обвинуваченим обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що достатніми для продовження строку тримання під вартою суд зазначив лише формальні припущення; ризик переховування обвинувачених не може бути оцінений виключно на основі тяжкості покарання за злочин.

Вказує, що судом не вірно встановлено характеризуючі данні про обвинувачених, оскільки ОСОБА_7 , розлучений, має на утриманні дочку 2007 року народження, до обрання міри запобіжного заходу працював на посаді адміністратора в альтанки "Сонячний день", має постійне місце реєстрації де мешкає разом з матір"ю. Обвинувачений ОСОБА_8 маж постійне місце реєстрації, тривалий час проживає в цивільному шлюбі, на час затримання працював на посаді адміністратора в альтанки "Сонячний день"

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 3 ст. 296 КК України, які відноситься до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, тому апеляційний суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких вони обвинувачуються.

Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинувачених, вони можуть вдатись до спроб переховуватися від суду та без перешкод залишити будь-яке місце проживання, тому ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є цілком обґрунтованим і реально існує.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 розлучений, має на утриманні доньку, працював на посаді адміністратора у альтанці «Сонячний день», а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 проживає в цивільному шлюбі, працював на посаді адміністратора в альтанці «Сонячний день», оскільки дані, що характеризують обвинувачених, не спростовують і не зменшують встановлений судом першої інстанції ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, які інкримінуються останнім.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 296 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4