Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9880/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.537 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/9880/23 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 20.10.2023,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення. Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, впродовж строку відбування покарання демонструє нестабільну поведінку, що не дає підстави для висновку, що він довів виправлення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. При цьому, наголошує, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ч.2 ст.50 та ст.81 КК України, які підлягали застосуванню. Звертає увагу, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого ОСОБА_8 відбуває покарання, згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, то після відбуття ним 3/4 строку покарання, за умови доведення сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, має право бути умовно-достроково звільненим від подальшого відбування покарання. Вважає, що зазначений висновок суду про відсутність підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи, матеріалам особової справи засудженого та ґрунтується лише на тих відомостях, які характеризують засудженого негативно або посередньо. Разом з цим, суд не взяв до уваги відомості, зазначені у характеристиці на засудженого, які характеризують його позитивно. Так, відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання в період з 27.01.2017 по 12.03.2017 та з 17.04.2018 по 01.06.2018 в ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» та в період з 25.06.2017 по 22.12.2017 та з 10.06.2018 по 06.07.2018 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» порушень вимог режиму не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За час відбування покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» з 04.12.2016 засуджений характеризується адміністрацією установи, зокрема, тим, що серед засуджених він не конфліктний, із представниками адміністрації установи намагається бути ввічливим та тактовним, виконує їх законні вимоги. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Дотримується вимог пожежної безпеки. Засуджений бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Підтримує стосунки з рідними та знайомими шляхом отримання від них посилок-передач (44 посилки-передачі). Наголошує, що сукупність відомостей, які характеризують засудженого з позитивної сторони, із урахуванням вкрай невеликого періоду часу, що залишається відбути засудженому до кінця строку покарання, на переконання засудженого, дозволяють застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КІІК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно встановив відсутність відповідних підстав для задоволення заяви засудженого.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що в матеріалах провадження відсутні переконливі докази, котрі свідчать про готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Так, дослідженням матеріалів судового провадження №295/9880/23 встановлено (а.п.27-29), що ОСОБА_8 засуджений вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.06.2016 за ч.1 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі.

Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.02.2016 по 11.08.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за діва дні позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 28.11.2019 зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12.08.2016 по 17.08.2018 та з 37.08.2018 по 19.03.2019.

Початок строку: 28.02.2016. Кінець строку: 25.02.2024.

Як убачається з характеристики наданої начальником ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)», засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі з 02.03.2016. За час тримання в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» у період з 02.03.2016 по 04.12.2016 та з 19.07.2018 по 20.08.2019 характеризувавсь негативно. Допустив два порушення вимог режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався.

З 27.01.2017 по 12.03.2017 та з 17.04.2018 по 01.06.2018 відбував покарання в державній установі «Бучанська виправна колонія (№85)». За час перебування в установі характеризувався посередньо. Порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався.

У період з 25.06.2017 по 22.12.2017 та з 10.06.2018 по 06.07.2018 утримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор». За час тримання в установі характеризувався посередньо. Порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався.

У період з 22.12.2021 по 27.01.2022 відбував покарання в державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)». За час перебування в установі характеризувався негативно. Допустив одне порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався.

З 04.12.2016 відбуває покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія (№ 4)». За час перебування в установі характеризується негативно, допустив шістнадцять порушень вимог режиму тримання, за що п`ятнадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. До роботи на виробництві установи не залучається в зв`язку з небажанням засудженого працювати, хоча з цього приводу з ним неодноразово проводились бесіди виховного характеру. Серед засуджених не конфліктний. Підтримує дружні стосунки із засудженими різної спрямованості. Із представниками адміністрації установи намагається бути ввічливим та тактовним, але з метою поблажливого ставлення до себе. Виконує їх законні вимоги під контролем. На заходи виховного та профілактичного характеру даний засуджений не завжди реагує. Участі у роботах із благоустрою відділення не приймає. Дотримується вимог пожежної безпеки під контролем адміністрації установи. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Завдання програми виконує не в повному обсязі, не регулярно займається самоосвітою по вивченню прав та обов`язків засуджених, виховні лекції відвідує під контролем. За характером нахабний, скритний, брехливий, під час бесід не щирий. Вину у скоєному злочині визнає частково.

За формальними ознаками підлягав застосуванню ст.82 КК України після 25.06.2020.

На спільному засіданні комісій державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі 24.06.2022 засудженому було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, так як не довів свого виправлення.

За формальними ознаками застосуванню ст.81 КК України підлягав після 24.05.2021.

На спільному засіданні комісій державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі 24.06.2022 засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, так як не довів свого виправлення.

Згідно до довідки про заохочення та стягнення (а.п.30-31), засуджений ОСОБА_8 має 18 стягнень (за період 2017-2023 р.р. - останнє 26.06.2023), заохочень не має.

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_8 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого, за відсутності жодного заохочення, і навпаки протягом попередніх 6-и років відбуття покарання - 18 стягнень (останнє - 26.06.2023), не можна безумовно розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою достатньо ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого в попередньому скоріш посередніх характеристик за місцями відбуття покарання у 2017-2018 роках, не допущення ним за цей період порушень вимог режиму, як і відсутність притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності (хоча згідно довідки на засудженого було накладено 2 стягнення у 2017-2018), як і вибіркові данні характеристики останнього за ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» (на які посилається адвокат), на противагу кількості накладених стягнень протягом 6-и років відбуття покарання з червня 2017 року по червень 2023 року (значна частина строку відбуття покарання), як і відсутність жодного заохочення, об`єктивно не є беззаперечними підставами для умовно-дострокового звільнення останнього.

Визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_8 буде передчасним.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 20.10.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :