Справа № 746/266/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/740/23
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2023 року, якою застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до спеціалізованого лікувального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області, Прилуцького району, с. Олексинці, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 297 КК України

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2023 року застосовано до ОСОБА_6 , примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до спеціалізованого лікувального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_6 , по відношенню до якого органами досудового розслідування складено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, за те, що 19.03.2023 в денний час доби, точного часу не встановлено, в умовах воєнного стану, умисно, незаконно, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та є таємним для власника, прийшов на територію господарства розташованого в АДРЕСА_2 та шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проник до нежитлового будинку, звідки умисно, в умовах воєнного стану, таємно, шляхом демонтажу з плити опалення, викрав глуху пічну плиту, вартість якої згідно висновку судової-товарознавчої експертизи № 1440 від 27.03.2023 становить 750,00 грн. Після цього з місця вчинення діяння зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім цього, у середині березня 2023 року, у денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 прибув до господарства розташованого в АДРЕСА_3 , де маючи намір на незаконне проникнення до житла, реалізовуючи свій протиправний умисел, в порушення ст.30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, яке полягає в порушенні конституційного права громадян на недоторканість житла та іншого володіння особи, передбачаючи при цьому суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, всупереч волі володільця, яким є ОСОБА_10 , та не маючи на те відповідного дозволу, за відсутності визначених законом підстав, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проник до приміщення будинку, який належить ОСОБА_10 , та розташований за вищевказаною адресою, чим порушив право на недоторканість житла.

Крім цього, 08.04.2023 близько 07.30 години ОСОБА_6 прибув на кладовище, що в с.Олексинці Прилуцького району Чернігівської області, маючи прямий умисел направлений на пошкодження пам`ятників та осквернення місць поховання померлих, нехтуючи етичними засадами суспільства, в частині пошани до померлих, а також місць їх поховання, проявляючи аморальність до соціальних цінностей, достовірно усвідомлюючи, що його умисні дії можуть негативно відобразитись на психічному стані родичів похованого померлого, ігноруючи дані обставини, переконавшись в тому, що ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає за його діями, умисно здійснив наругу і осквернення могил, порушивши при цьому їх цілісність, а саме пошкодив пам`ятник покійного ОСОБА_11 , збивши на надгробній плиті ногою лампадку. Продовжуючи свої злочинні дії, на цьому ж кладовищі, на могилі покійних ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , повалив руками надгробні плити із зображеннями покійних, від чого при падінні вони розбилися. В подальшому пішов до пам`ятника покійної ОСОБА_14 , розхитуючи рухами, похилив надгробну плиту із зображенням покійної до землі. В подальшому пішов до могили покійного ОСОБА_15 , де розкидав могильні вінки у різні боки. В послідуючому розкидав могильні вінки на могилі ОСОБА_16 .. Після чого пішов до могили покійної ОСОБА_17 , де ногою вдарив у надгробну плиту із зображенням померлої, від чого плита впала додолу. Після вчинення зазначених дій з місця вчинення злочину зник.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, тобто, незаконне проникнення до житла.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.297 КК України, як наруга над могилою.

Задовольняючи клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 у вигляді поміщення до спеціалізованого лікувального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, місцевий суд послався на висновок судової психіатричної експертизи № 594 від 13.06.2023 року, а також на те, що у судовому засіданні було встановлено наявність підстав, передбачених п.п.3-5 ч.1 ст. 513 КПК України і дійшов висновку, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, що виключає можливість застосування до нього кримінального покарання, через те, що він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на умисел, мотив, мету та усвідомлення своїх дій ОСОБА_18 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 162 КК України; намір, умисел, усвідомлення свого діяння, передбачення наслідків своїх дій та бажання їх настання при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 4 ст. 185 КК України; умисел, нехтування етичними засадами суспільства, проявлення аморальності, усвідомлення своїх дій, ігнорування можливих негативних наслідків при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 297 КК України.

Виключити з мотивувальної частини кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та за ч. 1 ст. 297 КК України, як наруга над могилою.

У фактичних обставинах вчиненого суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України замість «Після вчинення злочину з місця вчинення злочину зник» вказати про те, що «Після вчинення суспільно небезпечного діяння з місця його вчинення зник». В решті цю ж ухвалу суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів зазначає, що умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони злочину, які встановлюються лише щодо осудної особи. Тому висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Крім того, суд у мотивувальній частині ухвали вказав, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та за ч. 1 ст. 297 КК України, як наруга над могилою. У той же час, у клопотанні прокурора про таке не зазначалось, а вказувалося про вчинення суспільно небезпечних діянь.

Також, у фактичних обставинах вчиненого суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України судом помилково вказано, що ОСОБА_6 після вчинення злочину з місця вчинення злочину зник, хоча він вчинив суспільно небезпечне діяння.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Захисник адвокат у судовому засіданні не заперечувала проти апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України (глава 39 КПК України) встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 513 КПК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Частина 2 ст. 513 КПК України передбачає, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Водночас, згідно з ч.3 ст. 513 КПК України, встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що саме ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння (кримінальне правопорушення),суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд у кожному випадку зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94, 84-89 КПК України.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Умисна форма вини включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 297 КК України та вирішуючи питання про застосування примусових заходів медичного характеру, вищевказаних положень закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Як вбачається із наявного в матеріалах кримінального провадження висновку судово-психіатрична експертиза додаткової амбулаторної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» №594 від 13.06.2023 року, згідно висновку якої: ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні яких він на даний час підозрюється, страждав на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, галюциноторно-параноїчний синдром (згідно МКХ 10, F20.0). За своїм психічним станом він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тимчасового розладу психічної діяльності він не виявляв.

ОСОБА_6 на даний час страждає на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, галюциноторно параноїчний синдром (згідно МКХ 10, F20.0). За своїм психічним станом на теперішній час він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом він становить значну суспільну небезпеку.

З урахуванням характеру та тяжкості захворювання, високого ступеню суспільної небезпечності ОСОБА_6 , йому рекомендовано поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню суспільно небезпечних діянь.

Таким чином, із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісна наявність у свідомості чітко сформованих мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, чого судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та встановлення фактичних обставин справи належним чином враховано не було.

А тому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про таке психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинених суспільно небезпечних діянь як наявність умислу на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 297 КК України, у зв`язку із чим, приходить до висновку про необхідність змінити ухвалу суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на умисел, мотив та мету при вчиненні суспільно небезпечних діянь.

Крім того, суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали вказав, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та за ч. 1 ст. 297 КК України, як наруга над могилою. Хоча ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечні діяння.

Також, у фактичних обставинах вчиненого суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України судом першої інстанції помилково вказано, що ОСОБА_6 після вчинення злочину з місця вчинення злочину зник, однак необхідно було вказати, не злочин, а суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а ухвалу суду змінити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2023 року, якою застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до спеціалізованого лікувального закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на умисел, мотив, мету та усвідомлення своїх дій ОСОБА_18 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 162 КК України; намір, умисел, усвідомлення свого діяння, передбачення наслідків своїх дій та бажання їх настання при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 4 ст. 185 КК України; умисел, нехтування етичними засадами суспільства, проявлення аморальності, усвідомлення своїх дій, ігнорування можливих негативних наслідків при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 297 КК України.

Виключити з мотивувальної частини кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла та за ч. 1 ст. 297 КК України, як наруга над могилою.

У фактичних обставинах вчиненого суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України замість «Після вчинення злочину з місця вчинення злочину зник» вказати про те, що «Після вчинення суспільно небезпечного діяння з місця його вчинення зник».

В решті цю ж ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4