В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2023 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003611 від 19.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Десна Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого не офіційно, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Так, ОСОБА_3 , під час дії ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року, який в подальшому продовжений, 19.10.2023 року, приблизно о 09:30, перебуваючи неподалік будинку № 5/1 по вул. Ентузіастів, що в м. Києві, виявив транспортний засіб марки «PEUGEOT 307», салатового кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , салон, багажне відділення, відповідно двері та вікна якого були зачинені, що об`єктивно технічно обмежувало та перешкоджало вільному доступу та незаконному потраплянню сторонніх осіб до майна, що знаходилось в салоні автомобіля, а отже, доступу до сховища, яке є володінням особи.

У цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке зберігається в салоні вказаного автомобіля, яке є сховищем.

Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, а саме, викрадення чужого майна, яке зберігається в салоні вказаного автомобіля, ОСОБА_3 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно проник у салон, який є сховищем у володінні ОСОБА_5 , шляхом механічного підняття ручки дверей автомобіля, та з салону автомобіля таємно викрав майно, що там зберігається, а саме, належні ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 500 грн, які були сховані ОСОБА_5 в документах на автомобіль «PEUGEOT 307», які матеріальної цінності не становлять, та зарядний пристрій, який працює від прикурювача вартістю 157 грн 49 коп.

У подальшому, ОСОБА_3 , утримуючи при собі таємно викрадене майно, намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, однак неподалік від цього ж автомобіля був помічений та зупинений ОСОБА_5 , що фактично позбавило ОСОБА_3 можливості розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 намагався завдати матеріальної шкоди ОСОБА_5 на загальну суму 657 грн 49 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 19.10.2023 року, близько 09:30, йшов на роботу неподалік будинку 5/1 по вул. Ентузіастів у м. Києві, він побачив та незаконно проник до автомобіля марки «PEUGEOT 307», салатового кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та з салону автомобіля таємно викрав грошові кошти у розмірі 500 грн, які були сховані в документах на автомобіль, та зарядний пристрій, який працює від прикурювача. Після чого, намагався залишити місце події, однак був зупинений власником автомобіля ОСОБА_5 Викрадене майно було повернуто власнику, вартість майна не оспорює. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними, вчинені під час дії воєнного стану в державі. У скоєному щиро каявся, засуджує свій вчинок, запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде, готов понести покарання відповідно до законодавства України.

У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченого.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне, викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у сховище, вчинену в умовах воєнного стану, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, замахом; конкретні обставини кримінального провадження; викрадене майно повернуто власнику; матеріальної шкоди не завдано; його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: працює не офіційно; під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше не судимий; думку сторони обвинувачення, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, думку сторони захисту, яка просила суворо не карати. Також суд враховує заяву потерпілого, в якій він вказав, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов подавати не буде, просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції, передбаченої КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 , є щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю та висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Приймаючи таке рішення без участі потерпілого, від якого є відповідна заява, в якій він не заперечував проти розгляду справи без його участі, суд виходить з засад ч. 5 ст. 28 КПК України, не допускаючи зайвого формалізму, оскільки кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- рахунок-фактуру № ВС-0000334 від 17.10.2023 року- залишити в матеріалах кримінального провадження; - ключ на автомобіль «Peugeot 307», автомобільний зарядний пристрій, документи на автомобіль «Peugeot 307», н/з НОМЕР_2 (реєстрація Литовська Республіка), а саме Свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , накладна № 82275, поліс №АМ/3573763 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, довіреність № 0317 на імя ОСОБА_6 , договір доручення № 22/07, документи іноземною мовою, купюру номіналом 500 грн №БР3211399, які були передані під розписку потерпілому ОСОБА_7 - залишити ОСОБА_7 ; - документи у вигляді накладних із ломбарду на ім`я ОСОБА_3 у кількості 5 шт. та чек, три банківські карти, дві сім карти «лайфселл», акумулятор з дротами, особисті речі ОСОБА_3 , які були передані під розписку ОСОБА_3 - залишити ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1