УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 205/4143/23

провадження № 51-6075ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2023 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 27; ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі ? КК) та засуджено за ч. 4 ст. 27; ч. 1 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці. На підставі ст. 75 КК

ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Як установив суд, ОСОБА_4 в літку 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на виготовлення підробленого посвідчення водія, шляхом надання фотографії з зображенням свого обличчя, за допомогою мобільного телефону, здійснив замовлення у невстановленої досудовим розслідуванням особи про виготовлення підробленого посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 зі змінами «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно п. 21 вказаного Положення - посвідчення водія видається після складення особою у територіальному сервісному центрі МВС іспитів, передбачених п. 18 цього Положення.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, отримавши від ОСОБА_4 фотографію з зображенням його обличчя, за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів, умисно виготовила підроблений офіційний документ, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке заповнене на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також нанесла штампи «Державтоінспекція УМВС України в Дніпропетровській області Дніпропетровський МРЕВ № 25» та дані із підписами посадової особи, яка його видала.

Далі, ОСОБА_4 в літку 2021 року, знаходячись у приміщенні відділення «Нова Пошта» № 102, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вулиця Спогадів, 160а, від невстановленої особи отримав посилку із підробленим документом зі своєю фотокарткою та залишив дане посвідчення при собі з метою подальшого його використання.

Продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, 25 березня 2023 року, близько 9:30, ОСОБА_4 рухався на автомобілі марки "Opel", модель "Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , по проспекту Сергія Нігояна, що у м. Дніпро, де навпроти будинку № 47 був зупинений працівниками патрульної поліції з метою перевірки документів. В цей момент у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на використання завідомо підробленого документа з метою підтвердження права керування транспортним засобом.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_4 добровільно дістав з гаманця підроблене посвідчення, назвавшись ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи, що вищезазначене посвідчення водія є підробленим, придаючи своїм діям ознак правомірності, передав працівникам патрульної поліції завідомо підроблене посвідчення водія, яке надавало змогу візуально встановити його особу та підтвердити право керування транспортним засобом, тим самим, використав завідомо підроблений документ.

25 березня 2023 року у період часу з 11:00 по 11:10, навпроти будинку АДРЕСА_2 , під час проведення огляду місця події, в присутності двох понятих було вилучено підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/12158-ДД від 11 квітня 2023 року, ознак внесення змін до первинного змісту посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_6 , не виявлено. Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовлений способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу струминного принтера тощо. Персональні дані у графах виготовлені електрофотографічним способом за допомогою знакосинтезуючого пристрою типа поліхромного лазерного (світлодіодного) друкуючого пристрою (кольорового принтера, копіра, тощо), який обладнано системою маркування проти підробок. Відбиток круглої печатки нанесено контактним способом - рельєфним еластичним кліше високого друку, підпис виконано за допомогою пишучого приладу кулькового типу (кульковою ручкою).

У порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про судову експертизу», статтями 69, 102 Кримінального процесуального кодексу України, судовий експерт вважає за необхідне вказати, що бланк зазначеного посвідчення водія не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК, як пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем та за ч. 4 ст. 358 КК, як використання завідомо підробленого офіційного документа.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 3 липня 2023 року вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник не погоджуючись із судовими рішеннями в частині призначеного покарання, через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та істотні порушення кримінально процесуального закону, просить судові рішення щодо його підзахисного змінити та призначити покарання у виді штрафу.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що при призначенні покарання суди не врахували та не надали жодної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання, чим порушили норми морального та процесуального права, в результаті чого призначили занадто жорстоке покарання.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи, викладені в ній та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні кримінальних проступків та кваліфікації їх дій за ч. 4 ст. 27;

ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК.

Разом із тим посилання захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість і на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинствіохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних проступків, обставини їх вчинення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винуватого, який раніше не судимий, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладанням виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 зазначене покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Апеляційний суд залишаючи вирок першої інстанції без змін взяв до уваги, що інкриміновані засудженому кримінальні правопорушення, згідно ст. 12 КК, відносяться до категорії кримінальних проступків, дані про його особу, який раніше не судимий, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, а за місцем проживання характеризується позитивно, а також повне визнання вини та щире каяття.

Також апеляційний суд зазначив про те, що не наведено переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_4 , на чому наполягає захисник, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції кожної статті кримінального закону та не є максимальним, а також відповідає правилам призначення покарання за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

При цьому бере до уваги конкретніобставини справи встановлені судом та суспільну небезпеку скоєного, згідно яких ОСОБА_4 був не лише пособником в підробленні офіційного документа, але і використовував підроблене посвідчення водія на ім`я іншої особи під час керування транспортним засобом, тобто з порушенням відповідних норм використовував джерело підвищеної небезпеки, під час експлуатації якого може бути заподіяна не лише майнова шкода, а і шкода здоров`ю та життю людини. При цьому підроблене посвідчення водія було оформлене на ім`я іншої особи, що також могло вплинути на об`єктивність встановлення обставин події у випадку ДТП та встановлення особи його учасника, що також свідчить про суспільну небезпеку скоєного.

Суд не знаходить підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ? ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2023 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3