КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5944/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 361/5137/20 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2023 року

за участю в режимі відеоконференції сторін апеляційного провадження

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2023 року, серед іншого, задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, до 15 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу повністю та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою та з можливістю визначення застави.

Захисник зазначає, що ухвала була постановлена з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства, з порушенням права на свободу, презумпції невинуватості, а також в супереч вимогам КПК України, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, на переконання захисника, в судовому засіданні прокурор не довів те, що зі спливом часу застосування альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , у тому числі, у вигляді домашнього арешту чи внесення застави, не достатні та є ризиковими, а тому безпідставно просив суд застосувати найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Натомість, як наголошує апелянт, захистом в чергове доказано, що ризики зі спливом часу зменшились, тобто, з п`яти ризиків, на які в попередні рази посилався прокурор, станом на сьогодні зменшились до трьох ризиків, що підтверджується клопотаннями прокурора за минулі місяці.

Окрім того, як зазначає захисник, з матеріалів справи відомо, що за три роки судового розгляду позиція прокурора при розгляді клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою завжди ґрунтувалася тільки на припущеннях, прокурор посилався виключно на тяжкість злочину і події, до якої призвели, начебто, злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , вказуючи на них, як на підставу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при тому що за весь період судового розгляду суд ще, навіть, не дослідив письмові докази. Отже, як вказує апелянт, окрім оголошення обвинувального акту та визначення порядку судового розгляду, суд не дослідив всі матеріали справи, по яких не вирішував питання щодо допустимості чи неналежності доказів, на які посилається прокурор.

Захисник вважає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначені докази прокурора та інші обґрунтування, що вказують на мету запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому, на переконання захисника, що позиція прокурора є лише припущенням, яке не підтверджується доказами, у т. ч., переховування від слідства чи вилив на потерпілих, свідків або спотворення будь-які речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. При цьому жодним чином з даної ухвали суду не вбачається, що прокурор довів наявність хоча б одного з ризиків, на які посилається у клопотанні, та долучив докази до цього клопотання, які могли б містити відомості, щодо винуватості обвинувачених та існування ризиків.

Окрім того, захисник зазначає, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд не взяв до уваги відсутність ризиків, які не можуть беззмінно існувати в просторі та часі, та не оцінив сукупність всіх обставин, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини (неповнолітніх дітей, дружини, хворої матері), репутацію обвинуваченого, майновий стан обвинуваченого, війну в Україні.

Згідно з обвинувальним актом обвинувачення щодо ОСОБА_7 у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується достатньо суперечливими показаннями свідків та потерпілих. Обставини провадження дають право вважати, що докази, на яких ґрунтується підозра, недопустимі, в силу ст. 87 КПК України. При розгляді клопотання суд не встановлював обґрунтованість підозри. У зазначеному кримінальному провадженні немає доказів, що підтверджують або вказують на причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального злочину, в якому його обвинувачують.

Захисник стверджує, що ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вина не доведена, а пред`явлене обвинувачення не підтверджене доказами, на утримані є троє малолітніх дітей (діти постійно хворіють, довідки надані в матеріали справи), наявність дружини та матері, яка потребує догляду через хвороби (довідки були надані в матеріали справи), клопотання про тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, а тому захисник вважає подальше утримання ОСОБА_9 під вартою під час воєнного стану неприпустимим, а рішення суду є необґрунтованим, з урахуванням, що також жоден ризик передбачений ст. 177 КК України прокурором не доведений та докази прокурором не надані.

Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, захисник вважає, що прокурор не довів суду належним чином обґрунтованість клопотання про тримання особи під вартою на такий довгий термін, та зважаючи на дані про особу, вказаний запобіжний захід, на думку захисника, є невмотивовано жорстоким.

Апеляційна скарга іншими учасниками кримінального провадження не подавалась.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії зазначених документів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002962 від 21 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

17 листопада 2023 року до суду від прокурора надійшли клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_11 замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 з використанням вогнепальної зброю, а саме, 21 жовтня 2019 року близько 14 години ОСОБА_7 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою, з метою умисного вбивства ОСОБА_12 , перебували неподалік автодороги, що на вул. Куценка в с. Княжичі Броварського району Київської області. При цьому ОСОБА_7 знаходився за кермом автомобіля «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 - за кермом автомобіля «ВАЗ-2107» державний номерний знак НОМЕР_2 , а ОСОБА_13 - у кущах із заздалегідь заготовленою вогнепальної зброєю. Коли по вказаній дорозі в автомобілі «Renault Kengoo» державний номерний знак НОМЕР_3 рухався ОСОБА_12 разом із своїм братом ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , виконуючи заздалегідь відведену йому роль, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Kengoo», чим спричинив вимушену зупинку вказаного автомобіля. Після цього ОСОБА_11 залишив автомобіль та зник з місця ДТП, а ОСОБА_13 , перебуваючи в кущах на узбіччі, здійснив не менше трьох пострілів у переднє вітрове скло автомобіля «Renault Kengoo», в якому знаходилися ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які залишили автомобіль і стали втікати. ОСОБА_13 , продовжуючи свої дії, додатково здійснив не менше двох пострілів у бік ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , внаслідок чого дві кулі потрапили в ОСОБА_12 , якому було заподіяно тілесні ушкодження і який почав чинити опір, здійснюючи постріли з пристрою для відстрілу гумовими кулями. Надалі ОСОБА_13 побіг у напрямку вул. Садової в с. Княжичі, де знаходився ОСОБА_7 , і вони разом на автомобілі «Volkswagen Passat» залишили місце вчинення кримінального правопорушення, не вчинивши усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їх волі, і таке обвинувачення, на переконання прокурора, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а також у клопотанні наведені докази з розкриттям їх змісту.

Прокурор наголошує, що на даний час розпочався судовий розгляд, однак, в обвинуваченого закінчується строк тримання під вартою, протягом якого закінчити судовий розгляд неможливо.

Прокурор у клопотанні зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих свідків, іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо наявності ризику переховування, то прокурор підкреслює, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі, у тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину - від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, а, відтак, розуміючи, що у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, йому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі, останній може переховуватись від суду.

Про наявність ризику впливу на потерпілих, то прокурор наголошує, що під час досудового розслідування потерпілі надали викривальні показання проти обвинуваченого, а тому обвинувачений може незаконно впливати на останніх.

Окрім того, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 не доведений до кінця, останній може вчинити усі необхідні на його думку дії для протиправного позбавлення життя потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризику продовження кримінального правопорушення.

На переконання прокурора, будь-які дані про зменшення встановлених ризиків відсутні, а тому більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали потерпілий ОСОБА_12 та його представник підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, просив застосувати до нього домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 підтримав свого підзахисного, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, оскільки ризики зі спливом часу зменшилися. ОСОБА_7 є громадянином України, має міцні соціальні зв`язки, дружину, на утриманні трьох малолітніх дітей, один із яких з істотними вадами здоров`я, його сім`я проживає у м. Києві, де він і має постійне місце реєстрації та проживання. У зв`язку з цим просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду, серед іншого, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу на 60 днів.

Рішення обґрунтоване тим, що ухвалами суду обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 26 листопада 2023 року відповідно, проте в зазначений час судовий розгляд не може бути завершений, після зміни члена колегії суддів судовий розгляд розпочато спочатку, наразі досліджуються письмові документи у справі, не допитані потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні.

Суд дійшов висновку, що даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу, застосованого до обвинувачених, або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, судом при розгляді клопотання не встановлено.

Також судом врахована тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що менш суворий запобіжний захід не буде достатнім у даному кримінальному провадженні для досягнення його цілей, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися.

Окрім того, суд врахував наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність в останнього постійного місця проживання у м. Києві, проте, дійшов висновку, що дані обставини не зменшують наявні ризики у кримінальному провадженні.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 , серед іншого, інкриміновано особливо тяжкий злочин із застосуванням насильства, суд не визначив обвинуваченому розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому вирішено на стадії судового розгляду, тобто, на час вирішення питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою судом першої інстанції здійснюється перевірка обґрунтованості висунутого обвинувачення та з`ясування обставин кримінального провадження шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, а, відтак, доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів, недоведеність інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, на даній стадії судового розгляду є непереконливими.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з наявними у матеріалах даними щодо особи обвинуваченого, він раніше не судимий.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження шляхом переховування від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження. І хоча вказаний ризик зі спливом часу дещо зменшився, проте, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження не закінчений, на думку колегії суддів, продовжує існувати.

Окрім того, колегія суддів, з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, викладених у клопотанні прокурора, а також даних про те, що на час розгляду клопотання не допитані потерпілі, свідки, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі та не спростовано стороною захисту, є небезпідставним ризик впливу на вказаних осіб, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Також з урахуванням наявних у наданих матеріалах відомостей про особу обвинуваченого, а саме, те, що він не працює, обвинувачується у вчиненні замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів, спосіб та характер інкримінованих обвинуваченому діянь, на думку колегії суддів, є небезпідставним висновок суду першої інстанції про наявність ризику продовження обвинуваченим кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції врахована наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, проте які не зменшують наявні ризики у кримінальному провадженні.

З огляду на обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та положення ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого на даному етапі судового розгляду більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а саме, у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі, щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про продовження існування на даний час встановлених у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі, а, відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при прийнятті рішення за поданим клопотанням враховані й дані про особу обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, його репутація, відсутність судимостей; і доводи сторони захисту в цій частині не спростовують на даному етапі судового провадження висновків суду про наявність реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, на думку колегії суддів, є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість як клопотання прокурора, так і ухвали суду, оскільки такі доводи спростовуються змістом вказаних документів.

Будь-яких доводів на спростування встановлених у кримінальному провадженні ризиків, які продовжують існувати на даний час, захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду не зазначено.

За встановлених обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, до 15 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4