Номер провадження: 11-сс/813/272/24
Справа № 522/947/24 1-кс/522/431/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року, про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000026 від 19 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року,

задоволено клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18 березня 2024 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 200 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржену ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ОСОБА_8 визнала свою вину та вчинила злочин внаслідок збігу тяжких обставин, а саме необхідності оплатити лікування наявної у неї хвороби гепатит С.

Захисник вважає, що ризики, заявлені стороною обвинувачення є голослівними та не підтверджуються жодними доказами. При цьому не обґрунтовано, чому більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки ОСОБА_8 .

На думку захисника, слідчий суддя визначив підозрюваній завідомо непомірний розмір застави, а тому застава в мінімальному розмірі, передбаченому п.3) ч.5 ст.182 КПК України, - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду

Захисник ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України є обґрунтованою.

Так, відповідно до клопотання слідчого 18.01.2024 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_8 , через телеграм акаунт «cheCKmate911» з метою подальшого незаконного збуту, незаконно замовила психотропну речовину в особливо великих розмірах, обіг якої обмежено, яку мала отримати 19.01.2024 року в поштоматі «Нової Пошти», за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 53/55 та транспортувати її до свого житла за адресою: АДРЕСА_1 , з метою фасування та подальшого збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах, обіг якої обмежено.

Так, 19.01.2024 року, приблизно о 18:20 год., ОСОБА_8 прибула до поштомату «Нової Пошти», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 53/55, де отримала пакунок з психотропною речовиною в особливо великих розмірах, обіг якої обмежено та достовірно знаючи, що вказані речовини обмежені в обігу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого їх збуту невстановленим особам, ОСОБА_8 , почала незаконно зберігати її при собі з метою подальшого збуту.

Надалі, 19 січня 2024 року, перебуваючи біля будинку №53/55, по вулиці Середньофонтанській, в місті Одесі, працівниками УБН ГУНП в Одеській області під час проведення оперативно-розшукових заходів на території міста Одеси виявлено та зупинено ОСОБА_8 із вищевказаним пакунком. Після чого на місце викликано слідчо-оперативну групу відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Також, 19 січня 2024 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , слідчо-оперативною групою відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області виявлено та вилучено: полімерний пакет синього кольору всередині якого знаходиться грудочкоподібна речовина білого кольору, при зважуванні встановлено приблизну вагу 1400-1500 г.

Крім того, із вказаного полімерного пакету, в якому знаходиться грудочкоподібна речовина білого кольору, зроблено експрес-тест, згідно якого грудочкоподібна речовина білого кольору, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - Амфетамін.

Психотропну речовину, обіг якої обмежено - Амфетамін, ОСОБА_8 , незаконно придбала та незаконно зберігала при собі з метою збуту.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: оглядом місця події; протоколом допиту потерпілих, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження №0000026 від 19 січня 2024 року в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності її вини, існує ризик того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику, передбаченого п.5) ч. 1 ст.177 КПК України: вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_8 , є непрацевлаштованою особою, що свідчить про те, що вона може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому, в апеляційній скарзі також зазначалося про те, що ОСОБА_8 вчинила злочин, оскільки потребувала грошей.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрювана ОСОБА_8 щиро кається та співпрацює зі слідством, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 заперечувала, що знала про вміст поштового відправлення.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , яка у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про незаконність оскарженої ухвали слідчого судді апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що відповідно до вимог п.3) ч.5 ст.182 КПК України, передбачає визначення застави від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.3) ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваної, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , обґрунтовано визначив заставу у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та визначений в межах п.3) ч.5 ст.182 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18 березня 2024 року, з визначенням застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4