Номер провадження: 11-кп/813/1891/23
Справа № 511/3300/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

15.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського райсуду Одеської обл. від 29.05.2023 в к/п №0001208 від 31.07.2013 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 2, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

установив:

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 2, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 2, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисником ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 ,. та захисником ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , були подані апеляційні скарги, в якій вони просять вирок суду скасувати та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправдати.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 посилаються на застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 психологічного тиску з боку співробітників поліції під час його затримання, відібрання його пояснень та проведення слідчого експерименту, внаслідок чого він оговорив ОСОБА_7 у вчиненні вбивства.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду 15.11.2023 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зауважували на тому, що зізнавальні показання надавали під психологічним та фізичним тиском співробітників поліції, а також повідомили про застосування стосовно них фізичного насилля з боку співробітників міліції при їх затриманні та проведенні першочергових слідчих дій в приміщені Роздільнянського РВ.

Встановлені апеляційним судом обставини вказують на необхідність проведення ретельної перевірки викладених в апеляційних скаргах захисників та заявах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 даних щодо застосування стосовно них недозволених методів розслідування, а саме психологічного та фізичного насильства з боку працівників Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській обл. при їх затриманні та проведенні першочергових слідчих дій в приміщенні Роздільнянського відділу міліції, а також під час проведення слідчих експериментів за їх участю, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне провести перевірку зазначених доводів.

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які наполягали на зазначених доводах, думки їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали позицію обвинувачених, прокурора, яка вирішення зазначеного питання залишила на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

В контексті положень Конвенції, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи «Вергельський проти України» (заява № 19312/06, рішення від 12.03.2009) та «Яременко проти України» (заява № 32092/02, рішення від 12.06.2008), коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень усупереч ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення. Перевірка доводів засудженого стосовно незаконних методів ведення слідства має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

Верховним Судом у постанові від 29.10.2019 у справі № 515/2020/16-к зазначено, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують ст. 3 Конвенції, така заява має бути небезпідставною, тобто містити в своєму змісті конкретні обставини такого поводження і мати певне підтвердження цим обставинам, або інформацію, яка дає можливість перевірити чи має заява певні підстави.

Згідно з практикою Європейського суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Так, ч. 6 ст. 206 КПК України передбачає, що якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Чинний кримінальний процесуальний закон не містить прямого регулювання випадків подання таких заяв особою не на стадії досудового розслідування, а під час судового розгляду кримінального провадження або перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Разом із тим, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

За викладених обставин колегія суддів вважає за можливе застосувати в даному випадку загальні засади кримінального провадження, зокрема, засаду законності, яка закріплена статтею 9 КПК України, відповідно до ч. 1 якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених, серед іншого, працівником правоохоронного органу.

Частина 1 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, в даному випадку апеляційний суд вважає за необхідне застосувати за аналогією закону положення вищезгаданого п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування, а саме другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також усних заявах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо застосування стосовно них фізичного та психологічного насильства при їх затриманні та проведенні першочергових слідчих дій в приміщенні відділу поліції, а також під час проведення за їх участю слідчих експериментів.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги положення п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України, згідно яких зобов`язання вчинити певну дію входить до повноважень слідчого судді місцевого суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, проте, на підставі ч. 6 ст. 9 та ч. 1 ст. 9 КПК України, вважає за можливе, із використанням аналогії закону, задля забезпечення ефективності кримінального провадження та дотримання засади розумності строків розгляду, доручити другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві, внести до ЄРДР відомості за заявами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо застосування стосовно них фізичного та психологічного насильства з боку працівників Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській обл. при їх затриманні 01.08.2013 та проведенні першочергових слідчих дій в приміщенні Роздільнянського відділу міліції, а також під час проведення слідчих експериментів за їх участю та провести досудове розслідування відповідно до глави 19 КПК України.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним зобов`язати другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР надати апеляційному суду копію прийнятого за результатами розгляду скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 206, 350, 370, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Доручити другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також в усних заявах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно застосування стосовно них психологічного та фізичного насильства з боку працівників Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській обл. при їх затриманні 01.08.2013 та проведенні першочергових слідчих дій в приміщенні Роздільнянського РВ, а також під час проведення 01.08.2013 та 08.08.2013 слідчих експериментів за їх участю, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Зобов`язати другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташоване в м. Миколаєві повідомити апеляційний суд про прийняте процесуальне рішення в розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4