КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 18.04.2023, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борисів Мінської області Білорусь, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 202 712 гривень 13 копійок матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 65 000 гривень моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що 07 жовтня 2020 року, близько 12 години 08 хвилин (більш точного часу не установлено), водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Володимирська, що в селі Білогородка Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області, зі сторони автодороги «Київ-Бишів» в напрямку автодороги «Київ-Чоп».

Рухаючись у вказаному напрямку, навпроти будинку №21, що по вулиці Володимирська в селі Білогородка, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, належним чином не відреагував на її зміну, та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вулиці Володимирська в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритого перелому шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, закритих переломів обох сідничних і лонних кісток зі зміщенням уламків, переломів крижових мас другого крижового хребця, тіла третього крижового хребця, а також гематом обличчя та кисті ліворуч, що в своїй сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи №197/Д від 13.11.2020 відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме п.п.: 1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що досудове розслідування проведено поверхнево, оскільки слідчий обмежився лише допитом обвинуваченого та потерпілого, проведенням судової інженерно-транспортної експертизи та судово-медичної експертизи. Вказує, що не надано жодної правової оцінки діям потерпілої, зокрема чи відповідали її дії ПДР України під час ДТП, а також не встановлено де саме стався наїзд на пішохода. Стверджує, що ОСОБА_6 не порушував ПДР України, їхав з дозволеною швидкістю та стежив за дорожньою обстановкою, але потерпілу на пішохідному переході він не бачив, оскільки вона раптово опинилась перед автомобілем. Також зазначає, що суд залишив поза увагою відеозапис з місця ДТП, з якого вбачається, що потерпіла перетинала проїзну частину по вул. Володимирській поза межами нерегульованого пішохідного переходу. Звертає увагу, що судом не враховано порушення ПДР України потерпілою, яка бігла на межі розмітки пішохідного переходу, створивши таким чином аварійну ситуацію. Вказує, що органом досудового розслідування не було проведено автотехнічної експертизи, слідчого експерименту, а також не встановлено та не допитано особу, яка була очевидцем ДТП. Крім того зазначає, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_6 слід відмовити, оскільки останній не є належним відповідачем і з нього суд не повинен був стягувати відповідні суми відшкодування.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах - показаннях обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 ; витягу з ЄРДР від 08.10.2020; дорученні про проведення досудового розслідування від 08.10.2020; постанові про призначення групи прокурорів та старшого прокурора групи від 08.10.2020; рапортах начальника СРПП №2 Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 07.10.2020; протоколі огляду місця ДТП від 07.10.2020 з план-схемою; ілюстративній фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП від 07.10.2020; результаті огляду за допомогою спеціального технічного засобу від 07.10.2020; постанові про визнання речовим доказом від 08.10.2020; розписці ОСОБА_6 щодо зберігання автомобіля від 07.10.2020; постанові про призначення судової інженерно-транспортної експертизи від 08.10.2020; довідці про витрати на проведення експертизи; висновку експерта № СЕ-19/111-20/49285-ІТ від 12.10.2020; постанові про призначення судово-медичної експертизи від 04.11.2020; висновку експерта № 197/Д від 13.11.2020; заяві ОСОБА_9 від 30.10.2020; протоколі огляду речей і документів від 30.10.2020; DVD-R диску з відеозаписом події ДТП; постанові про визнання речовим доказом від 30.10.2020; матеріалах, які характеризують особу обвинуваченого; повідомленні про підозру від 18.11.2020; протоколі роз`яснення права на захист від 18.11.2020; протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 18.11.2020.

Покладені судом в основу обвинувального вироку докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_6 у висунутому обвинуваченні.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме - в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла переходила дорогу поза межами нерегульованого пішохідного переходу, оскільки вони спростовуються протоколом перегляду відеозапису з місця дорожньо-транспортної пригоди, з якого вбачається, що потерпіла рухалась на межі розмітки пішохідного переходу, де і відбувся наїзд на неї.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заявили клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено можливість призначення покарання, зокрема, у виді обмеження волі.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, яке вчинене ним 07.10.2020.

Відомостей щодо переривання або зупинення строків давності в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Отже, на час апеляційного розгляду минув трирічний строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а тому кримінальне провадження слід закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_9 до ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Таким чином, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає розгляду, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 18.04.2023 скасувати і звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3