Справа № 509/6044/23
УХВАЛА

07 грудня 2023 року смт.Овідіополь

Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000543 від 13.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 та ч.1 ст.28 ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває вказане кримінальне провадження.

26.10.2023 року представником потерпілого ОСОБА_9 подано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить обвинуваченим на праві власності. Клопотання мотивоване тим, що потерпілим ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження подано цивільний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. За вказаним цивільним позовом потерпілий просить стягнути з обвинувачених 49099 грн. матеріальної шкоди та 400 000 грн. моральної шкоди. Тому просить накласти арешт на майно обвинувачених з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Під час підготовчого судового засідання потерпілий та його представник підтримали клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно з викладених в клопотанні підстав.

Прокурор просиа вирішити дане клопотання на розсуд суду.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисники заперечували проти клопотання представника потерпілого.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч.5 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна обвинуваченого для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди ( ч.1, ч.3 ст. 171 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У відповідності до пунктів 4 та 5 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Суд зазначає, що при розгляді поданого до суду клопотання, враховує стадію судового провадження, на якому подано дане клопотання, - підготовче провадження, а тому досліджує тільки зміст обвинувального акта, зміст поданого клопотання та доданих до нього матеріалів.

На час розгляду клопотання суд вважає, що факт завдання цивільним позивачам матеріальної шкоди підлягає доказуванню під час судового розгляду, оскільки за змістом обвинувального акта матеріальна шкода, завдана потерпілому становить 10599 грн. В матеріалах кримінального провадження є підтвердження лише щодо наявності нерухомого майна у обвинуваченої ОСОБА_5 , а саме квартири АДРЕСА_1 .

При цьому суд керується положенням ст. 91 КПК України, що саме підлягає доказуванню в кримінальному провадженні, як і те, на кому лежить обов`язок доказування відповідно до ст. 92 КПК України.

В свою чергу зміст обвинувального акта не містить відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який визначено в цивільному позові.

Суд вважає, що наявність пред`явленого у кримінальному провадженні самого по собі цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не є та не може бути безумовною підставою для задоволення клопотання про арешт майна цивільного відповідача, як особи.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи. При цьому майно має бути визначеним, однак в клопотанні про накладення арешту ставиться питання про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_12 .

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність, на даному етапі судового розгляду, необхідності для задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_9 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить обвинуваченим на праві власності.

Керуючись ст. ст. 61, 170, 172, 173, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні представника потерпілого ОСОБА_9 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 08.12.2023 року.

Суддя: ОСОБА_1