КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001837 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника -адвоката ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2018 року за ч. 1 ст. 121, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, звільненого умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 22 дні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

та його захисника - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбутого ОСОБА_6 покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2018 у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, суд визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Цим же вироком суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та стягнув з ОСОБА_6 на його користь 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди, а в задоволенні позовних вимог потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди - відмовив.

Також судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 25.08.2022, близько 22:00 год., ОСОБА_6 знаходився біля будинку № 160 по вул. Кирилівська у м. Києві, та перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У той час та в тому ж місці в ОСОБА_6 виник умисел, направлений на хуліганство із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень - ножа, тобто на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_6 , демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки в суспільстві, перебуваючи у громадському місці, узяв у праву руку розкладний ніж, з яким ходив вулицею повз перехожих, зокрема наземним переходом, розташованим біля будинку № 127 по вул. Кирилівська в м. Києві, де біля трамвайної зупинки «вул. Сирецька» у м. Києві, почав поводив себе грубо та агресивно відносно інших людей, але, ігноруючи їх зауваження, продовжив порушувати громадський порядок.

Не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, не дивлячись на зауваження громадян, зокрема зауваження перехожого ОСОБА_11 , ОСОБА_6 перебуваючи біля трамвайних колій, які знаходяться біля будинку № 127 по вул. Кирилівська у м. Києві, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки, підійшов до ОСОБА_11 та не зважаючи на присутність сторонніх осіб навкруги, діючи з особливою зухвалістю, раптово наніс ножем, який тримав в правій руці, один удар в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_11 , чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) у вигляді різаної рани скронево-потиличної ділянки зліва.

Після цього було здійснено громадське затримання ОСОБА_6 перехожими.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року.

Обґрунтовуючи подану скаргу, обвинувачений зазначає, що з висновками суду першої інстанції не згодний, оскільки в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, він не винен, ніякого злочинного умислу у нього не було.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду, також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

Як зазначає захисник у поданій апеляційній скарзі, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки призначене обвинуваченому покарання не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, посилаючись на показання допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також обвинуваченого ОСОБА_6 захисник звертає увагу на те, що насправді фактичні обставини даного кримінального правопорушення виглядали не так, як зазначено в оскаржуваному вироку.

На думку захисника, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки насильницької поведінки ОСОБА_6 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_11 , яка виникла раптово через сварку, у відповідь на агресивні дії потерпілого, прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству та продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Дії обвинуваченого, як вважає захисник, були зумовлені лише наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого, а тому вони не могли бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки, на підставі досліджених у справі доказів, не було встановлено умислу на хуліганські дії, а тому скоєне ОСОБА_6 слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

Окрім цього, захисник обвинуваченого звертає увагу на увагу на незаконність та необґрунтованість рішення суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , оскільки обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн., потерпілий обмежився абстрактними фразами та загальними поняттями, без конкретного обґрунтування суті своїх моральних страждань, не зазначивши конкретних негативних наслідків до яких ці страждання призвели.

У зв`язку з цими та іншими наведеними у скарзі обставинами, заявлений потерпілим позов, як вважає захисник, не відповідає вимогам ЦПК України, а тому він не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини Милиневського- ОСОБА_14 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганстві), що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Незважаючи на доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, висновки суду першої інстанції щодо формулювання обвинуваченого, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини та мотивів цього правопорушення підтверджуються сукупністю доказів, які наведені у вироку та які не викликають сумнівів у своїй належності, допустимості та достовірності.

Зокрема, крім показань допитаних в судовому засіданні потерпілогоОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується також іншими дослідженими під час судового розгляду доказами, детальний зміст яких наведений у вироку, а саме:

- протоколом огляду місця події від 25.08.2022;

- протоколом затримання ОСОБА_15 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення від 26.08.2022, з оптичним носієм інформації, на якому зафіксований його особистий обшук у порядку ст. 208 КПК України;

- висновком КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 004353 від 05.09.2022;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.11.2022 за участю потерпілого ОСОБА_11 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.11.2022, з оптичним носієм інформації за участю потерпілого ОСОБА_11 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2022 за участю свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.11.2022, з оптичним носієм інформації за участю свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.08.2022 за участю свідка ОСОБА_13 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.11.2022, з оптичним носієм інформації, за участю свідка ОСОБА_13 ;

- оптичним носієм інформації на якому міститься 4 файли, долученим до справи за заявою свідка ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 042-1309-2022 від 11.11.2022, який проводив судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_11 ;

- протоколом отримання зразків крові у потерпілого ОСОБА_11 для проведення експертизи від 19.10.2022;

- протоколом отримання зразків мікрооб`єктів з рук ОСОБА_6 для проведення експертизи від 26.08.2022;

- висновком експерта № 091-279-2022 від 27.10.2022, за результатами судово-цитологічного дослідження ножа;

- висновком експерта № 081-359-2022 від 11.11.2021, за результатами дослідження змиву речовини бурого кольору, вилученої з місця події;

- картою виїзду швидкої медичної допомоги № 9872-1.

Більш того, як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 хоча і не визнавав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, проте фактично не заперечував обставин, пов`язаних із конфліктом, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_11 на ґрунті особистих непрязнених відносин, в результаті якого останньому було заподіяно ножове поранення в областіголови, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, так само як і те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та не пам`ятає детально всіх обставин цієї події.

У зв`язку з цим, надана у вироку правова оцінка наведеним вище доказам, в тому числі в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дозволила суду першої інстанції зробити правильні та обґрунтовані висновки, як щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 4 ст. 296 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_6 не мав умислу на вчинення хуліганства, тобто на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, не планував та завчасно не готувався до вчинення цього злочину, оскільки обставини, встановлені на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, дозволяють стверджувати про протилежне, а саме про те, що дії обвинуваченого під час конфлікту з потерпілим, які почалися в приміщенні магазину та були продовжені біля трамвайної зупинки «вул. Сирецька» у м. Києві,носили явно хуліганський характер, про що повідомили у своїх показаннях не лише потерпілий, а й допитані в судовому засіданні свідки.

Окрім цього, свідченням грубого порушення обвинуваченим громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, крім безпосередніх дій ОСОБА_6 , які визнані судом доведеними, є той факт, що останній перебував у громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, що саме по собі є порушенням, яке посягає на громадський порядок і громадську безпеку.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений не планував та завчасно не готувався до вчинення злочину, зокрема до хуліганства, не може служити підтвердженням відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 296 КК України, оскільки для виникнення умислу на вчинення цього кримінального правопорушення, не завжди потрібен будь-який час або підготовка, в тому числі для формування мотиву на вчинення хуліганських дій, оскільки вони можуть вчинятись спонтанно без наявності видимих причин або якихось умов.

Безпідставними слід визнати і інші доводи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, зокрема щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Між тим, в апеляційних скаргах не наведено, а судом апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду, не встановлено достатніх даних, які б могли служити підставою для висновку про те, що оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що, відповідно до вимог закону, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Навпаки, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не тільки навів докази, досліджені під час судового розгляду, на підтвердження своїх висновків, а й навів мотиви того, чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, зокрема показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 4 ст. 296 КК України.

Не залишилися без уваги та надання відповідної правової оцінки і твердження захисника щодо наявності певних розбіжностей в показаннях свідків та потерпілого, оскільки суд першої інстанції визнав ці розбіжності незначними та такими, що в цілому не дають підстав вважати надані ними показання недостовірними.

Таким чином, переглядаючи вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не встановила будь-яких законних підстав для скасування або зміни цього вироку, а тим більше для закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого, як в частині доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, так і в частині правової кваліфікації скоєного ним за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки вказане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 цього Кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, його вид, суспільну небезпечність, стан суспільства та держави - воєнний стан внаслідок агресії з боку росії, наслідки вчиненого злочину, зокрема те, що потерпілий отримав легке тілесне ушкодження, що потягнуло короткочасний розлад його здоров`я, а завдана останньому шкода (матеріальна та моральна) не була відшкодована обвинуваченим.

Також суд першої інстанції врахував загальні відомості щодо обвинуваченого, який має освіту, але не працював, раніше був засуджений, учинивши новий злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Враховуючи наведені обставини та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

При цьому, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень статей 69, 69-1 КК України, судом першої інстанції не встановлено, так само як і підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог статей 75, 76 цього Кодексу.

Окрім цього, оскільки ОСОБА_6 , будучи раніше судимим, відповідно до вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 02.10.2018 за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 71 цього Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, та будучи 02.12.2021 умовно-достроково звільненим від відбування покарання на 1 рік 6 місяців 22 дні, вчинив новий злочин до відбуття покарання за цим вироком, а саме в період умовно-дострокового звільнення, суд першої інстанції визнав необхідним, на підставі ст. 71 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02.10.2018, визначивши останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , а саме щодо незаконності та необґрунтованості прийнятого судом рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., то колегія суддів також визнає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Як обґрунтовано зазначено у вироку суду, з посиланням на вимоги ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, як це передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, в тому числі в результати вчиненого щодо неї кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з встановлених під час судового розгляду обставин, пов`язаних з характером, локалізацією та ступенем тяжкості тілесного ушкодження, спричиненого потерпілому в результаті вчиненого обвинуваченим злочину та наведених вище вимог закону, які підлягали застосуванню при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 ст. 129 КПК України, прийняв цілком законне та обґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, в залежності від доведеності підстав і розміру заявлених вимог.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, в оскаржуваному вироку наведене належне обґрунтування прийнятого судом рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , яке ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та відповідає вимогам законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками розгляду апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, прийняти рішення, яким вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги сторони захисту на цей вирок - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 756/10843/22

Номер провадження : 11-кп/824/4145/2023

Категорія : ч. 4 ст. 296 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_16

Доповідач - суддя ОСОБА_1