Справа № 487/543/24
Провадження № 1-кс/487/1541/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001385 від 04.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001385 від 04.11.2023 за ч.1 ст.263 КК України звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів, із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працедатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий посилалася на обґрунтованість підозри за ч. 1 ст. 263 КК України та наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, врахувати наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри. Вважає, що збуту боєприпасів та вибухових пристроїв з боку ОСОБА_5 не було, останній лише передавав трофейні боєприпаси, які зберігалися в РТЦК для військових підрозділів через брак боєприпасів на фронті. Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, врахувавши відсутність з його боку спроб ухилення від слідства, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, яку підозрюваний виховує самостійно, те, що він є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується, має нагороди за активну волонтерську діяльність.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001385 від 04.11.2023 за ч.1 ст.263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 призваний на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022.

Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з дня зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІX введено воєнний стан на всій території України, який діє до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, а також бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. ст. 3, 21, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 11 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, бойових припасів до неї, інших предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система, у Збройних Силах, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Держспецзв`язку, а також у митній службі визначається законами, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі Міноборони, МВС, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Адміністрації Держспецзв`язку, і Держмитслужби.

Необхідність отримання дозволів, порядок зберігання, носіння, обліку та використання зброї та боєприпасів передбачено п.п. 2, 7, 8, 9, 10, 11, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

У відповідності до п.п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (Додаток № 1) до Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху відносяться до категорії майна, перебування якого у власності громадян не допускається.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, у ОСОБА_5 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці виник злочинний намір на придбання, зберігання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Так, 03.11.2023 об 11:00, перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, вул. Новобудівна, 11-85 (навпроти ІНФОРМАЦІЯ_1 ), під час приватної розмови ОСОБА_5 виказав своєму знайомому ОСОБА_7 намір збути останньому, без передбаченого законом дозволу, бойові припаси, а саме: ручні осколкові гранати оборонної дії типу Ф-1, у кількості 20 штук.

Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, а також Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» та додатку №1 до вказаної постанови («Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України»), у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09.11.2023 у невстановленому місці придбав у невстановленої особи 3 (три) корпуси ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1, споряджені вибуховою речовиною, та 3 (три) уніфіковані бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які у конструкційному поєднанні утворюють оборонну, осколкову ручну гранату типу Ф-1 промислового виготовлення, яка представляє собою вибуховий пристрій, що відноситься до категорії бойових припасів та придатна (для використання за призначенням) для здійснення вибуху, та переніс у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується ІНФОРМАЦІЯ_2 як службове, де у подальшому зберігав їх до 09.11.2023, чим скоїв придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізувати свій прямий злочинний умисел в сфері незаконного поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, з метою подальшого протиправного особистого збагачення шляхом збуту бойових припасів за грошові кошти, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, ОСОБА_5 09.11.2023 приблизно о 19:00 год, знаходячись у напівпідвальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується ІНФОРМАЦІЯ_2 як службове, без передбаченого законом дозволу, збув ОСОБА_7 3 корпуси ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1, споряджені вибуховою речовиною, та 3 уніфіковані бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які у конструкційному поєднанні утворюють оборонну, осколкову ручну гранату типу Ф-1 промислового виготовлення, яка представляє собою вибуховий пристрій, що відноситься до категорії бойових припасів та придатна (для використання за призначенням) для здійснення вибуху, за що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 3000 гривень, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд, та домовився з ОСОБА_7 про подальший збут наявних у нього бойових припасів.

У подальшому ОСОБА_5 , діючи з єдиним умислом, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконний збут бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу у раніше обумовленій з ОСОБА_7 кількості, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але не пізніше 02.12.2023, придбав 15 корпусів ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1, споряджених вибуховою речовиною, та 15 уніфікованих бойових підривачів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які у конструкційному поєднанні утворюють оборонну, осколкову ручну гранату типу Ф-1 промислового виготовлення, яка представляє собою вибуховий пристрій, що відноситься до категорії бойових припасів та придатна (для використання за призначенням) для здійснення вибуху, та з метою подальшого збуту став носити без передбаченого законом дозволу, у тому числі шляхом транспортування в салоні автомобіля марки Ford моделі Sierra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в його користуванні, чим скоїв придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Надалі ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на особисте протиправне збагачення, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 02.12.2023 приблизно о 17:00 год, знаходячись у напівпідвальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується ІНФОРМАЦІЯ_2 як службове, збув ОСОБА_7 15 корпусів ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1, споряджені вибуховою речовиною, та 15 уніфікованих бойових підривачів ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які у конструкційному поєднанні утворюють оборонну, осколкову ручну гранату типу Ф-1 промислового виготовлення, яка представляє собою вибуховий пристрій, що відноситься до категорії бойових припасів та придатна (для використання за призначенням) для здійснення вибуху, за що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 23 000 гривень, якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

16.02.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у придбанні, зберіганні, носінні та збуті бойвих припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не може вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, щодо правильності кваліфікації дій підозрюваного.

Так, в матеріалах клопотання наявні докази, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані рапорту старшого о/у Першого оперативного відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві каптіана ДБР ОСОБА_8 від 03.11.2023 про отримання інформації щодо співробітника поліції ОСОБА_9 , який залучив в якості пособника представника роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , та має наміри здійснити продаж ручних гранат РГД-5 та Ф-1; протоколів допиту свідка ОСОБА_7 від 06.11.2023, 10.11.2023, 07.12.2023; протоколів огляду та вручення грошових коштів за участю ОСОБА_7 від 09.11.2023, 02.12.2023, 05.12.2023; протоколу огляду та повернення грошових коштів від 09.11.2023; протоколів добровільної видачі майна та огляду предметів від 09.11.2023, 02.12.2023; висновку вибухово-технічної експертизи від 21.12.2023; протоколу обшуку від 16.02.2024.

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Злочин за ч. 1 ст.263 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, суд переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Слідчим у клопотанні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин є підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, в тому числі на тих, що проходять з ним службу, і які ще не допитані у кримінальному провадженні та можуть мати відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, з ними ОСОБА_5 може узгодити свої показання.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки свою діяльність припинив не з власної волі, що може сідчити про спрямованість його дій на протиправну діяльність.

Слідчий суддя, виходячи з обґрунтування, наведеного в клопотанні, вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, а також вік та стан здоров`я підозрюваного, який є інвалідом 3 групи, проте перешкод для утримання його в умовах слідчого ізолятору не встановлено; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який постійно проживає в м. Миколаєві, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, яку виховує самостійно; раніше не судимий; проходить службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 відділення охорони 3 взводу охоронної роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , де характеризується позитивно; має численні нагороди.

Тому з урахуванням обставин справи, враховуючи тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, дані про особу підозрюваного, суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи, на які посилався захисник, не зменшують встановлені ризики, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування, забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд бере до уваги ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та обставини його вчинення, те, що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем; має на утриманні неповнолітню дитину, яку виховує самостійно; має численні нагороди за волонтерську діяльність; майновий стан підозрюваного, та вважає, що застава у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" до 15.04.2024 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, тобто з м. Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Зобов`язати прокурора повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про факт залишення дитини без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 22.02.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1