Справа № 588/1216/22
№ провадження 1-кп/588/29/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2023 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянці кримінальне провадження №0000033 від 14.06.2022 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоукраїнка Охтирського району Сумської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, який не працює, є пенсіонером, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 КК України, частиною 1 статті 263 КК України, частиною 1 статті 436-2 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

У С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Приблизно в кінці травня на початку червня 2022 року в денний період часу поблизу будинку № 5 по вул. Металургів в м. Суми, біля смітника ОСОБА_5 знайшов гвинтівку типу «ТОЗ-8», яку він вирішив привласнити, щоб використовувати для власних потреб, перенісши її до власної квартири АДРЕСА_2 . У квартирі гвинтівку ОСОБА_5 незаконно зберігав спочатку у металевому сейфі, а потім переклав у речовий ящик дивану.

В ході обшуку 04.10.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 , в в дивані однієї з кімнат, виявлено та вилучено однозарядну 5,6-мм гвинтівку ТОЗ-8 у частково розібраному стані з номером НОМЕР_1 , яка є нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю, зібраною саморобним способом з використанням ствола зі ствольною коробкою й прицільними пристосуваннями 5,6-мм гвинтівки ТОЗ-8М № НОМЕР_1 , 1952 року випуску, затвору з цифрами НОМЕР_1 й частини вкладиша 5,6-мм карабіну ТОЗ-16 або ТОЗ-17, або ТОЗ-18, а також спускового механізму й ложа гвинтівок або карабінів калібру 5,6 мм чи інших виробів зі схожими конструктивними характеристиками.

Також у невстановлений час та у невстановленому місці ОСОБА_5 знайшов ручну осколкову оборонну гранату Ф-1 та уніфікований запал ручної гранати модернізований. Взяв зазначену гранату Ф-1 і запал до неї та переніс їх до власного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де в подальшому незаконно зберігав за місцем свого мешкання.

В ході обшуку з 13.19 год. по 16.58 год. 04.10.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_9 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 виявлено та вилучено корпусом ручної, осколкової оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, спорядженого вибуховою речовиною (тротил) та засіб підриву (детонування) - уніфікований запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ, промислового виготовлення, що використовуються для осколкових гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42, які є основними комплектуючими частинами ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий, пристрій промислового виготовлення військового призначення - ручну осколкову оборонну гранату Ф-1, яка належить до категорії бойові припаси.

Крім того, 10.06.2022, близько 20 години 00 хвилин, на узбіччі дороги біля господарства по вул.Шевченка, 28 в с.Новоукраїнка Охтирського району, між ОСОБА_5 , який перебував разом зі своїм сином ОСОБА_10 , виник конфлікт на ґрунті особистої неприязні з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

У ході конфлікту ОСОБА_10 стояв навпроти ОСОБА_7 , ОСОБА_5 стояв по правий бік від ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 стояв по лівий бік від ОСОБА_7 . 10.06.2022, близько 20 години 10 хвилин, ОСОБА_5 з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості дістав з правої кишені своїх штанів правою рукою шило, яке заздалегідь взяв з собою, та наніс одного удару гострою частиною шила, тримаючи його у правій руці випрямленою у ліктьовому суглобі, в область лівого боку тулуба ОСОБА_7 . З метою самозахисту ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почали захищатись від ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , махаючи перед собою палицями, оскільки останні провокували подальшу бійку. В подальшому ОСОБА_5 втратив рівновагу та вправ на землю, тримаючи шило в своїй правій руці, після чого до ОСОБА_5 підійшов його син ОСОБА_10 та забрав у нього шило, яке до правої задньої кишені своїх шортів. На цьому конфлікт між ними закінчився.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно тілесне ушкодження у виді колотої рани лівої половини грудної клітки непроникаючої в порожнину грудної клітки, що по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Статті (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

Діяння ОСОБА_5 суд кваліфікує за частиною 1 статті 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) та за частиною 1 статті 263 КК України (придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу).

Позиція сторони захисту

Обвинувачений ОСОБА_5 під час допиту по епізоду кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 263 КК України показав, що у травні-червні 2022 року у м.Суми біля будинку по АДРЕСА_4 , в якому проживає, на смітнику знайшов гвинтівку, що була замотана в ганчірку. Він переніс її додому у квартиру, де почав зберігати спочатку у сейфі, потім у дивані. Двічі їздив для отримання дозволу, але йому казали, щоб він почекав. З приводу придбання та зберігання ручної гранати ОСОБА_5 вину не визнав, стверджував, що її підкинув потерпілий ОСОБА_7 у домогосподарство обвинуваченого по АДРЕСА_3 , яку поклав у металеву кружку на вікні у господарській будівлі.

По епізоду кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 125 КК України ОСОБА_5 вину заперечив у повному обсязі, стверджував, що не заподіював шилом тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Шила у обвинуваченого при собі не було, де воно взялось не пам`ятає. 10 червня 2023 року обвинувачений із сином їхали на мотоблоці у с.Новоукраїнка. Раптом перед ним вискочили син потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були з палками, а позаду із кущів вискочили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Обвинувачений сидів у причепі, ОСОБА_14 із заду металевим предметом вдарила по голові в область надбрів`я, після чого він впав і більше нічого не пам`ятає. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не бачив.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просив суд виправдати обвинуваченого за частиною 1 статті 263 КК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, оскільки докази сторони обвинувачення є недопустимими на підставі частини 3 статті 87 КПК України. Зокрема, обшук в ході, якого були вилучені граната та гвинтівка був проведений в ході досудового розслідування кримінального провадження за частиною 1 статті 436-2 КК України, яке відповідно до частини 2 статті 216 КПК України є підслідним органам служби безпеки. Натомість досудове розслідування здійснювалось органом Національної поліції, а Тростянецький відділ Охтирської окружної прокуратури погоджував та підписував підозру і обвинувальний акт, що є порушенням закону. З огляду на викладене слідчий органу Національної поліції не мав права звертатись із клопотанням про проведення обшуку. Як наслідок відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» всі інші докази також вважаються такими, що отримані з порушенням закону. Крім того, захисник посилався на те, що обшук по АДРЕСА_3 був проведений працівниками поліції так, що є підстави вважати, і неможливо виключити, що предмет, вилучений в ході обшуку був поміщений до металевої кружки і покладений до дерев`яного ящику працівниками правоохоронних органів. Дії працівників поліції були неконтрольовані, не зафіксовані відеозаписом.

Також захисник ОСОБА_6 просив визнати обвинуваченого невинуватим та виправдати за статтею 125 КК України, оскільки розслідування проводилось органом дізнання в односторонньо із заздалегідь визначеним обвинуваченням. Не зібрано достатньо доказів вини ОСОБА_5 , з показань потерпілого та відеозапису слідує, що постраждалих декілька і хто кому наніс тілесні ушкодження незрозуміло. Знаряддя кримінального проступку не знайдено. Обвинувачення ґрунтується на показаннях свідків, які різняться між собою, свідки є родичами, а ОСОБА_11 давній знайомий ОСОБА_16 , тому може бути заінтересованим. Між потерпілим та обвинуваченим давні конфліктні відносини, сварки відбуваються постійно. Якщо конфлікт і стався того дня, то з ініціативи потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин пред`явленого обвинувачення за частиною 1 статті 125 КК України

Судом установлено, що кримінальне провадження № 0000033 було розпочато 14.06.2023 (а.с.16, том 2) на підставі заяви потерпілого ОСОБА_7 , зареєстрованої 11.06.2023 в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції» за № 2252 про заподіяння його 10.06.2023 ОСОБА_5 тілесних ушкоджень в області ребер з лівого боку шляхом удару шилом ( том 1, а.с.201).

Подія кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, зокрема, факт спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень доведена стороною обвинувачення висновком судово-медичного експерта № 84 та листом КНП «Тростянецька міська лікарня» від 22.06.2022 № 01-14/1018, відповідно до яких ОСОБА_7 11.06.2022 звертався до указаної лікарні за медичною допомогою у зв`язку з пораненням шилом о 20 год. 10.06.2022 року, установлено діагноз: колота рана лівої половини грудної клітки, була надана допомога, від госпіталізації відмовився (том 1, а.с. 202, 203).

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 у висновку № 84 вказав, що у потерпілого виявлено тілесне ушкодження у виді колотої рани лівої половини грудної клітки непроникаюча у порожнину грудної клітки, яке утворилось внаслідок травматичної дії предметів, що мають колючі властивості. По тривалості розладу здоров`я виявлене у потерпілого тілесне ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження, має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у спричиненні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень за обставин установлених судом підтверджується сукупністю таких доказів сторони обвинувачення, які повністю спростовують версію подій, яку під час допиту повідомив ОСОБА_5 .

Зокрема, допитаний потерпілий ОСОБА_7 , вказав, що обвинувачений є його сусідом по АДРЕСА_3 , вони з ним постійно конфліктують з 2003 року і обвинувачений неодноразово поводив себе агресивно по відношенню до нього та членів його родини. Увечері близько 20 год. - 20 год. 30 хв. 10 червня 2022 року у с.Новоукраїнка його син потерпілого ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , який допомагав по господарству, пішли забирати корів, які були прив`язані на пасовищі. ОСОБА_7 вважав, що того вечора ОСОБА_5 з сином поїхали до ОСОБА_19 додому, але його не було, оскільки він був у Гробових, тому вони поїхали на мотоблоці шукати його і зустріли на дорозі в момент, коли вони з сином потерпілого йшли відв`язувати корів. Потерпілий був біля свого двора по вул. ОСОБА_20 і почув крик ОСОБА_19 зі словами про допомогу. Місце події було на відстані близько 300 м від домогосподарства потерпілого. ОСОБА_7 вибіг і побачив, що ОСОБА_5 та його син ОСОБА_21 вже притиснули ОСОБА_11 до забору на АДРЕСА_5 . Коли до цього місця підбіг потерпілий, то ОСОБА_5 , який мав ознаки сп`яніння, вихватив у ОСОБА_11 палицю, з якою він йшов забирати корів. Потерпілий забрав палку у ОСОБА_5 і повернув ОСОБА_11 . У цей момент ОСОБА_5 замахнувся на потерпілого правою рукою, останній встиг відскочити, але все одно обвинувачений встиг зачепити його шилом під ребро з лівого боку. Одразу потерпілий відчув різкий біль в місці удару. В цей момент підійшов син потерпілого ОСОБА_22 , якому ОСОБА_7 розповів, що ОСОБА_5 вдарив його шилом під ребро, показав йому рану, яка вже мала набряк, текла кров. ОСОБА_11 частину конфлікту фіксував на свій телефон. Потім ще підійшла дружина потерпілого ОСОБА_14 , після чого обвинувачений з сином поїхали далі зі словами: «Ми свою справу зробили». ОСОБА_23 забрав у обвинуваченого син ОСОБА_21 і сховав. В той вечір потерпілий не звернувся до лікарні, оскільки вже було пізно та його б не пропустили через блокпости, приїхав до лікарні зранку 11.06.2022. Проте, ОСОБА_7 одразу в той же вечір повідомив про подію поліцію, але працівники поліції приїхали тільки зранку. ОСОБА_7 вказав, що шкода йому не відшкодована, стосовно міри покарання вказав, що воно має бути призначене відповідно до закону.

Показання ОСОБА_7 надані під час допиту узгоджуються із обставинами установленими під час слідчих експериментів за його участі.

Зокрема, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 17.09.2022 року за участі потерпілого останній в ході слідчої дії продемонстрував положення обвинуваченого по відношенню до нього праворуч від ОСОБА_24 та показав як обвинувачений перед нанесенням удару дістав з правої кишені правою рукою шило та механізм нанесення ОСОБА_5 удару шилом правою рукою випрямленою у ліктьовому суглобі в область лівої грудної клітини ОСОБА_7 і показав як він при цьому відхилився у правий бік після завдання удару обвинуваченим.

Висновком судово-медичного експерта № 243 підтверджується, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , може відповідати механізму показаному ним під час слідчого експерименту (том 1, а.с.213).

Указані протокол слідчого експерименту та висновки судово-медичної експертизи № 84, 243 є допустимими доказами, будь-яких істотних порушень під час їх отримання, які передбачені КПК України судом не установлено. Указані докази сторони обвинувачення є належними, оскільки підтверджують обставини пред`явленого обвинувачення стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому, їх локалізації, ступеня їх тяжкості, ознаки знаряддя.

Свідок ОСОБА_11 , який є мешканцем АДРЕСА_3 під час допиту показав, що у травні або червні 2022 року, точної дати не пам`ятає, близько 20 год. свідок з ОСОБА_25 пішли за коровами. Прямуючи до місця випасання корів, ОСОБА_12 відійшов дивитись на соняхи, а ОСОБА_11 пішов далі сам по дорозі і почув звук мотоблоку. В цей час ОСОБА_5 їхав з сином на мотоблоці і під`їхали ззаду до ОСОБА_11 . Обвинувачений почав іти до ОСОБА_11 з шилом зі словами «Я зараз тебе заколю». А син обвинуваченого ОСОБА_21 почав питати у ОСОБА_11 про те, чому він батька ображає. Свідок почав оборонятись від обвинуваченого палицею і почав кричати на допомогу. Потім прибіг потерпілий ОСОБА_7 на захист ОСОБА_11 і почав звертатись до ОСОБА_5 та його сина з приводу того чому обвинувачений нападає на ОСОБА_11 . У момент, коли ОСОБА_11 перебував позаду ОСОБА_7 він побачив, як ОСОБА_5 дістав шило з кишені і правою рукою «пирнув» ним потерпілого. Після цього обвинувачений передав шило сину, який сховав його до кишені шорт, цей момент ОСОБА_11 фіксував шляхом відеозйомки на телефон. Відеозапис свідок передав працівникам поліції. Потім прибіг ОСОБА_18 .

Показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються з обставинами установленим під час слідчого експерименту за його участі. Так, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 10.11.2022 року та відеозапису слідчої дії свідок ОСОБА_11 вказав на місці події взаємне розташування учасників події - обвинуваченого, його сина ОСОБА_26 , потерпілого та самого свідка. Крім того, ОСОБА_11 продемонстрував як ОСОБА_5 , діставши з кишені шило, правою рукою наніс удар ОСОБА_7 у ліву частину грудної клітки (том 1, а.с.215-219).

ОСОБА_14 суду показала, що обвинувачений є її сусідом, він постійно через заздрість вчиняє конфлікти. Потерпілий є чоловіком ОСОБА_27 . Самого факту заподіяння тілесних ушкоджень чоловіку не бачила. Увечері близько 20 год.10.06.2022 свідок була на городі, чоловік був у дворі їх господарства. Син ОСОБА_27 - ОСОБА_22 та ОСОБА_13 пішли забирати чотирьох корів, які були на покинутих городах. Приблизно через 10 хв. ОСОБА_27 почула на відстані 150 м крик ОСОБА_11 про допомогу. Свідок чула перед цим звук мотоблоку і припустила, що може приїхав з Сум ОСОБА_5 . Побігла до чоловіка, а його вже у дворі не було. Свідок побігла у напрямку звідки лунав крик і побачила «метушню» між чоловіками біля мотоблоку. Коли ОСОБА_27 підійшла на місце події, то побачила чоловіка ОСОБА_7 , у нього була піднята футболка, а на тілі було видно кров, рана кровила, він тримав тримався за бік рукою, казав, що дуже пече. В цей час конфлікт уже закінчився. Також на місці були ОСОБА_12 і ОСОБА_28 , який підходив до ОСОБА_24 і вимагав, щоб той дістав із задньої кишені шило і показав його. ОСОБА_5 в цей час сидів наприсядки, у нього був побитий ніс. ОСОБА_27 почала звертатись до сина обвинуваченого ОСОБА_21 і соромити його з приводу таких дій, який говорив, що батько йому сказав, що ОСОБА_11 йому життя не дає, що ОСОБА_27 заперечувала, оскільки обвинувачений не жив тривалий час у селі і ОСОБА_11 не міг його чіпати. Вдома ввечері ОСОБА_27 обробила чоловіку рану, в лікарню чоловік звернувся вранці наступного дня. Протягом двох тижнів ОСОБА_7 не міг займатись фізичною роботою.

Свідок ОСОБА_29 вказав, що є сином потерпілого, а обвинувачений є сусідом. 10 червня 2022 о 19 год. 30 хв вони з ОСОБА_11 пішли забирати корів з вул.Шевченка у с.Новоукраїнка. ОСОБА_29 пішов відв`язувати корів і почув як ОСОБА_28 кричить про допомогу. Прибіг до місця, де був ОСОБА_28 і побачив як вже на узбіччі дороги сидів ОСОБА_5 , на ньому була кров, біля нього стояв син ОСОБА_21 . ОСОБА_11 та ОСОБА_7 казали сину обвинуваченого, щоб той віддав шило, але він сховав його у кишеню. ОСОБА_11 у цей момент знімав відео на телефон. ОСОБА_23 було з білою ручкою. Батько свідка ОСОБА_7 вже тримався за лівий бік під ребром, в цьому місці текла кров. Потім син ОСОБА_5 забрав його і вони поїхали. Хтось із батьків звертались до поліції. Свідок ОСОБА_30 сам не бачив момент, коли ОСОБА_5 заподіяв батьку тілесні ушкодження, про те, що це зробив обвинувачений свідку повідомили ОСОБА_11 та батько.

Показання потерпілого та указаних свідків сторони обвинувачення узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, не містять суттєвих протиріч. Свідок ОСОБА_11 повністю підтвердив показання потерпілого, та головне підтвердив факт спричинення саме ОСОБА_5 тілесного ушкодження потерпілому шилом та вказав, що шило обвинувачений після того як він ним наніс ушкодження він передав синові ОСОБА_21 , а той сховав і відмовився віддавати.

Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_31 , які не були очевидцями самого факту спричинення потерпілому тілесного ушкодження, підтвердили наявність 10.06.2022 близько 20 год. на тілі потерпілого на місці події, де був присутній обвинувачений, ушкодження у виді рани в області ребер зліва та слідів крові.

Показання потерпілого, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_29 узгоджується з відеозаписом на CD-R диску, який в ході допиту надав свідок ОСОБА_11 слідчому (а.с.205).

Так, з указаного відеозапису, дослідженого в ході судового розгляду, та протоколу його огляду від 12.07.2022 року установлено, що на початку відеозапису ОСОБА_10 тримає у правій руці невеликий предмет світлого кольору, позаду нього на землі сидить обвинувачений з речовиною схожою на кров на обличчі. На десятій секунді відеозапису зафіксовано як потерпілий ОСОБА_7 піднімає футболку, а на його лівій половині грудної клітини видно тілесне ушкодження у вигляді колотої рани. У подальшому на двадцять першій секунді відеозапису видно у ОСОБА_10 у правій руці предмет схожий на шило, який він ховає після вимог потерпілого та інших присутніх віддати його у кишеню (а.с.206, 207).

Доводи захисника стосовно не доведення стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_5 кримінального проступку, який передбачений частиною 1 статті 125 КК України, суд вважає необґрунтованими. Саме по собі не виявлення органом досудового розслідування шила, яким спричинено ОСОБА_7 тілесні ушкодження не має вирішального значення, ураховуючи показання свідків сторони обвинувачення, відеозапис наданий ОСОБА_11 , протоколи слідчих експериментів та висновки судово-медичного експерта, якими підтверджено і механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, і факт його заподіяння предметом з колючими властивостями, до яких належить шило.

Підстав для розумного сумніву у вчиненні ОСОБА_5 , дій які ставляться йому у вину із застосуванням шила, зважаючи на сукупність досліджених доказів суд не вбачає.

Посилання сторони захисту на протиріччя у показаннях потерпілого та свідків та їх заінтересованість суд не бере до уваги. Родинні зв`язки потерпілого та свідків ОСОБА_16 та товариські відносини із ОСОБА_11 самі по собі не є підставою для визнання їх показань неправдивими за відсутності обґрунтованих сумнівів у цьому та без доказів наявності у вказаних свідків, попереджених про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, підстав обмовляти обвинуваченого.

Об`єктивність та правдивість показань потерпілого, свідків щодо нанесення тілесних ушкоджень потерплому саме обвинуваченим, підтверджуються узгодженістю їх між собою та з іншими доказами у їх сукупності. Суттєвих протиріч в їх показаннях судом не установлено.

За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 125 КК України доведеною повністю.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин пред`явленого обвинувачення за частиною 1 статті 263 КК України

Судом установлено, що кримінальне провадження № 0000361 за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 263 КК України було розпочато 04.10.2022 на підставі рапортів слідчих СВ Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) ОСОБА_32 та ОСОБА_33 про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000238 від 27.07.2022 за частиною 1 статті 436-2 КК України в ході обшуку квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 виявлено та вилучено дрібнокаліберну гвинтівку ТОЗ-8, а в ході обшуку господарства за адресою: АДРЕСА_3 - предмети, які мають ознаки бойових припасів (том 1 а.с.141, 142, том 2 а.с.15).

Постановою заступника керівника Охтирської окружної прокуратури від 05.10.2022 кримінальні провадження № 0000238 від 27.07.2022 частиною 1 статті 436-2 КК України та № 0000361 від 04.10.2022 за частиною 1 статті 263 КК України об`єднані в одне провадження на підставі статті 217 КПК України, враховуючи установлення причетності ОСОБА_5 до вчинення указаних кримінальних правопорушень.

Факт належності ОСОБА_5 на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 обвинувачений не оспорює і ця обставина підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.24-28).

Відповідно до протоколу обшуку від 04.10.2022 та відеозапису до нього проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 29.09.2022 року у першій кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_2 виявлено предмет схожий на рушницю ТОЗ-8 в розібраному стані, металева частина з написом 30312 відокремлена від дерев`яної. Дозвільних документів на зберігання указаної зброї обвинувачений не надав (том 1 а.с.154-158). Указаний предмет схожий на рушницю постановою слідчого від 04.10.2022 визнано речовим доказом, після накладення арешту передано на зберігання до камери зберігання зброї та бойових припасів ВП № 1 (м.Тростянець) (том 1 а.с.159-162).

Висновком судової балістичної експертизи від 13.10.2022 № СЕ-19/119-22/11997-БЛ підтверджується, що вилучена в ході обшуку 04.10.2022 в АДРЕСА_2 однозарядна 5,6 мм гвинтівка є нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю, яка зібрана саморобним способом вкладиша ствольної коробки й прицільним пристосуванням 5,6 мм гвинтівки ТОЗ-8М № НОМЕР_1 , 1952 року випуску, придатна до пострілів 5,6 мм патронами кільцевого запалення (том 1 а.с.163-170).

Обвинувачений під час допиту визнав факт придбання та зберігання в АДРЕСА_2 указаної вогнепальної зброї.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту проведеного за участі солодкого ОСОБА_34 , із застосуванням технічних засобів фіксування від 11.11.2022 обвинувачений вказав на місце біля сміттєвих баків по АДРЕСА_6 , розміщених поблизу під`їзду № 8, де в кінці-травня на початку червня 2022 року, він викидаючи власне сміття знайшов предмет замотаний в ганчірку, розгорнувши який побачив ствол та два дерев`яних приклада до неї. Вирішив привласнити її для власного використання.

Посилання обвинуваченого про те, що він звертався до працівників дозвільної системи з приводу отримання дозволу на зберігання, але отримав відмову, що не підтверджено доказами, не дає підстав для висновку про законність придбання, носіння та зберігання указаної гвинтівки, вилученої у ОСОБА_5 в ході обшуку.

Відсутність у обвинуваченого дозволу на зберігання вогнепальної зброї вказує на те, що в його діяння є склад кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 263 КК України.

Підставою для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу могли бути лише дії обвинуваченого з добровільної здачі, тобто з власним бажанням передача її органу влади, чого ОСОБА_5 не вчинив.

Відповідно до протоколу обшуку від 04.10.2022 та відеозапису до нього проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 29.09.2022 року під час обшуку у належному обвинуваченому домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_3 у сараї прямо від входу у дерев`яних санках у металевій кружці білого кольору виявлено предмет схожий на корпус гранати із заглибленнями зеленого кольору та поруч предмет схожий на запал ударно-дистанційної дії з цільцем та чекою (том 1 а.с.143-148).

Вилучені в ході обшуку предмети схожі на ручну гранату та запал постановою слідчого від 04.10.2022 визнано речовими доказами і після накладення арешту передано для зберігання до камери зберігання зброї та бойових припасів (том 1 а.с.148-153).

Висновком судової вибухо-технічної експертизи від 19.10.2022 № СЕ-19/119-22/11985-ВТХ підтверджується, що вилучений 04.10.2022 під час обшуку господарстві за адресою: АДРЕСА_3 предмет схожий на корпус ручної осколкової гранати є корпусом ручної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, спорядженого вибуховою речовиною (тротил). Вилучений в ході указаного обшуку предмет, схожий на запал до гранати є засобом підриву (детонування) уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ промислового виготовлення, що застосовуються для спорядження ручних осколкових гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42. Указаний корпус ручної осколкової гранати та запал утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення - ручну осколкову оборонну гранату Ф-1, яка належить до категорії бойові припаси. Утворена ручна осколкова граната придатна до вибуху, що установлено експертом в ході експериментального вибуху (том 1 а.с.187-200).

Судом в ході судового розгляду були оглянуті за клопотанням обвинуваченого речові докази, зокрема, указані об`єкти дослідження у вигляді залишків після експериментального вибуху.

Надані прокурором висновки вибухо-технічної експертизи від 17.10.2022 та судової балістичної експертизи від 07.10.2022 суд не бере до уваги як неналежні докази, оскільки обвинуваченому не ставиться у вину за епізодом кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 263 КК України, зберігання порожнього корпусу основного метального заряду до 125 мм артилерійських пострілів з корпусом, який згорає та вставного ствола до гладкоствольної зброї 12 калібру, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_3 , які не є бойовим припасом, вибуховим пристроєм та вогнепальною зброєю (том 1 а.с.171-186).

Суд оцінює критично позицію обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу того, що він не приносив до сараю свого господарства за адресою: АДРЕСА_3 і не зберігав у ньому корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та запал до неї, і що цю гранату йому підкинув до проведення обшуку сусід ОСОБА_7 , поклавши у металеву кружку у сараї. Обвинувачений в ході судового розгляду неодноразово зазначав, що в період окупації Тростянецької громади збирав зброю, бойові припаси з російської техніки і не заперечив, що інші предмети з ознаками зброї та бойових припасів, що були вилучені в ході обшуку, саме він приніс у своє домогосподарство.

При цьому суд враховує суперечливість позиції сторони захисту, оскільки захисник ОСОБА_6 заявив, що вважає, що неможливо виключити, що предмет, вилучений в ході обшуку був поміщений до металевої кружки і покладений до дерев`яного ящику працівниками правоохоронних органів. Дії працівників поліції були неконтрольовані, не зафіксовані відеозаписом.

Судом було досліджено відеозапис обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , проведеного 04.10.2022 року за участі понятих та ОСОБА_5 , відповідно до якого дії слідчого та інших працівників оперативного підрозділу перебувають у зоні дії об`єктиву камери та у присутності всіх учасників слідчої дії. Жодних зауважень щодо дій слідчого чи оперативних працівників від понятих у протоколі не зазначено. Обвинувачений також у протоколі будь-яких заперечень та зауважень щодо вилучених предметів та дій працівників поліції не зазначив, підписав протокол.

Зважаючи на викладене, судом не установлено з досліджених доказів фактичних обставин, які б підтверджували доводи обвинуваченого та його захисника, що виключає підстави для розумного сумніву у тому, що саме ОСОБА_5 у невстановлений час та у невстановленому місці знайшов ручну осколкову оборонну гранату Ф-1 та уніфікований запал ручної гранати, які переніс до власного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де в подальшому незаконно зберігав.

Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 з приводу недопустимості як доказу протоколів обшуку від 04.10.2022 в ході, яких були вилучені граната та гвинтівка на підставі частини 3 статті 87 КПК України, оскільки ці слідчі дії на думку захисника були проведені неуповноваженими особами (слідчими органу Національної поліції) в ході досудового розслідування кримінального провадження за частиною 1 статті 436-2 КК України, яке відповідно до частини 2 статті 216 КПК України є підслідним органам служби безпеки.

Як установлено судом і зазначалось раніше обшуки у квартирі та господарстві, які належать на праві власності ОСОБА_35 , були проведені в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000238 від 27.07.2022 за частиною 1 статті 436-2 КК України. Виявлення та вилучення в ході указаної слідчої дії вогнепальна зброя та бойові припаси (ручна осколкова граната та запал) стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000361 від 04.10.2022 за частиною 1 статті 263 КК України, які у подальшому 05.10.2022 були об`єднані постановою прокурора в одне кримінальне провадження.

Згідно з частиною першою статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Відповідно до вимог частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень (пункт 2 частини 3 статті 87 КПК).

Відповідно до частин першої та другої статті 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування. Слідчі органи безпеки здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі передбачених статтею 436-2 КК України.

Отже, за приписами указаної норми процесуального закону досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000238 від 27.07.2022 за частиною 1 статті 436-2 КК повинно було здійснюватись слідчими органу безпеки.

З постанови заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_36 від 10.08.2022 установлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000238 від 27.07.2022 спочатку здійснювалось Слідчим відділом УСБУ в Сумській області. Проте, указаною постановою заступник керівника обласної прокуратури на підставі частини 5 статті 36 КПК України доручив здійснення досудового розслідування указаного кримінального провадження слідчому підрозділу Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирськогорайонного відділу поліції ГУНП в Сумській області (том 1 а.с.139).

Указана постанова заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_36 від 10.08.2022 мотивована тим, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні уведено воєнний стан. Органом досудового розслідування (Слідчим відділом УСБУ в Сумській області) не забезпечено у повній мірі виконання завдань кримінального провадження, ефективне досудове розслідування, що обумовлене в тому числі введенням воєнного стану.

На час прийняття постанови заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_36 від 10.08.2022 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, частина 5 статті 36 КПК України діяла в редакції Закону України від 14.04.2022 № 2201-ІХ «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» і передбачала, що: Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Указану частину 5 статті 36 КПК України було доповнено альтернативною підставою для доручення постановою прокурора відповідного рівня досудового розслідування іншому органу, яка пов`язана з умовами воєнного стану.

З огляду на викладене та те, що відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування слідчими СВ УСБУ в Сумській області до моменту прийняття постанови заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_36 від 10.08.2022 не проведено жодної слідчої та процесуальної дії, а досудове розслідування здійснювалось в умовах воєнного стану, на що посилався прокурор у постанові, суд вважає, що прокурором дотримано належну правову процедуру реалізації своїх повноважень, передбачених частиною 5 статті 36 КПК України у редакції Закону України від 14.04.2022 № 2201-ІХ, а постанова заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_36 від 10.08.2022 відповідає вимогам статті 110 КПК України, є належно обґрунтованою.

Тому доводи захисника ОСОБА_6 про те, що досудове розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за частиною 1 статті 436 КК України проведено з порушенням правил підслідності, є безпідставними.

Слідчі СВ Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) ОСОБА_32 та ОСОБА_33 здійснювали обшук 04.10.2022 у квартирі та господарстві обвинуваченого вже після того як було доручено проведення досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за частиною 1 статті 436 КК України слідчому підрозділу Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області.

Отже, підстави для визнання недопустимими доказами протоколів обшуку від 04.10.2022 на підставі статті 86, пункту 2 частини 3 статті 87 КПК України судом не установлено.

Зважаючи на викладене, оцінивши указані вище докази сторони обвинувачення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України за обставин установлених судом у межах пред`явленого обвинувачення.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви з яких суд відкидає докази обвинувачення

ОСОБА_5 також відповідно до обвинувального акту обвинувачується в тому, що в період часу з 24.02.2022 до початку квітня 2022 року (точного часу досудовим слідством встановлено не було), перебуваючи на території с. Новоукраїнка Охтирського району Сумської області, він у присутності свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_11 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , неодноразово висловлювався про підтримку президента країни-агресора ОСОБА_40 , його політики відносно України та військ РФ. Останній відкрито говорив, що він очікує приходу в їх село військ РФ, пояснював, що буде їм слугувати, надаватиме місце для проживання та продукти харчування, тобто всіляко допомагатиме військовим РФ. Також, він наголошував, що в разі приходу військ РФ, він їм все розповість про місцевих мешканців с. Новоукраїнки, зокрема повідомить у кого саме з місцевих мешканців проживали свого часу військові Збройних сил України, хто з місцевих має мисливську зброю, розкаже про всіх активістів та патріотів України. Розповідав, що буде інформувати війська агресора про переміщення та місця дислокації військових Збройних сил України, з метою їх знищення окупантами.

Вказані протиправні дії та висловлювання за версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 здійснював добровільно, без застосування відносно нього або членів його родини фізичного чи психологічного впливу, а також без погроз застосування зброї військовослужбовцями ЗС РФ.

Указане діяння органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 1 статті 436-2 КК України публічне виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, в тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України.

Позиція захисту

Обвинувачений ОСОБА_5 вину за частиною 1 статті 436-2 КК не визнав, під час допиту повністю заперечив факт здійснення ним висловлювань, які викладені в обвинувальному акті, вказав, що не має ніяких зв`язків з РФ, був у м.Москва лише у 1972 році. Навпаки у період окупації Тростянецької територіальної громади він проживав у власному будинку у с.Новоукраїнка, у його будинку жили військові ЗСУ, у період лютий-березень 2022 року обвинувачений знімав з російської техніки бойові припаси. Це все обвинувачення організувала ОСОБА_14 , з якою вони перебувають у постійних неприязних відносинах з 2004 року. Вона на початку квітня 2022 року «натравила» військових ЗСУ, що у той час були у селі, вигадала, що нібито обвинувачений викрав у українських військових зброю, хоча це неправда. Допитані свідки з приводу його висловлювань про те, що він чекає військових РФ і буде допомагати їм говорили неправду. Обвинувачений вважає військових РФ ворогами.

Захисник ОСОБА_6 просив виправдати обвинуваченого за частиною 1 статті 436-2 КК України, оскільки свідки сторони обвинувачення та свідки захисту під час допиту надали покази, що вказують на непричетність ОСОБА_5 до вчинення указаного злочину. Інших доказів , як б підтверджували вину обвинуваченого суду не надано. Також захисник посилався на порушення вимог статті 216 КПК України, оскільки досудове розслідування проводилось не слідчими органу безпеки, а слідчими Національної поліції.

Сторона обвинувачення на підтвердження пред`явленого обвинувачення посилалась на показання свідків.

Свідок ОСОБА_7 під час допиту зазначив, що не чув від обвинуваченого нічого з приводу виправдовування агресії РФ чи її заперечення, він лише говорив, що чекає «своїх», кого саме «своїх» він не пояснював. По-іншому він не висловлювався, у тому числі слів «рускіє», « ОСОБА_41 » він також не вживав. Після деокупації наприкінці березня-початку квітня 2022 року приїхали до ОСОБА_16 додому у с.Новоукраїнка ОСОБА_42 та ОСОБА_43 з племінником ОСОБА_44 та привезли хліб, оскільки тоді ще після деокупації хліб у село не привозили. Через незначний час, коли вони зайшли у двір до потерпілого, він почув хлопок від шумової гранати і побачив, з власного порогу як військові ЗСУ, витягують обвинуваченого з його будинку, з якого йде дим. Такі дії військових були обумовлені тим, що ОСОБА_5 конфліктував з військовими 93ї бригади і не хотів віддавати зброю, зачинився у будинку. Гробови, ОСОБА_45 , ОСОБА_46 вискочили на вулицю, їх військові попросили допомогти тушити пожежу. І в цей час обвинувачений в їх присутності військовослужбовцями ЗСУ 93 бригади сказав таке: « ОСОБА_47 чекав своїх, а прийшли - ви». Потім поки тушили будинок обвинуваченого також дружині свідка ОСОБА_48 казав, що коли буде «другий заход росіян, то він розповість їм про місцевих мисливців, тих, хто годував військових ЗСУ, має зброю». Після 03 квітня 2022 обвинуваченого у селі не було до червня 2022 року.

Свідок ОСОБА_14 вказала, що чула як обвинувачений військовим 93ї бригади казав: «Я чекав своїх». Крім того, у березні - на початку квітня 2022 року у родині свідка проживала мешканка міста Тростянець ОСОБА_49 з дітьми і вона хотіла набрати води з колодязя, а обвинувачений завадив цьому, знявши відро. Коли ОСОБА_27 з цього приводу сперечалась з обвинуваченим, він кричав на всю вулицю, що коли буде другий «заход» росіян він їм «здасть» ОСОБА_27 та її родину за те, що вона поїла і годувала українських солдат, що вони у мисливців заберуть зброю, автомобілі. ОСОБА_50 висловлював невдоволення військовими НОМЕР_2 бригади ЗСУ, а росіян вважав хорошими. Інших висловлювань обвинуваченого, у тому числі на підтримку ОСОБА_51 чи інших конкретних осіб ОСОБА_27 не чула.

Свідок ОСОБА_29 повідомив, що коли на початку квітня 2023 року до будинку обвинуваченого у с.Новоукраїнка приїхали військові 93ї бригади, щоб забрати зброю, яка у нього була, ОСОБА_5 у присутності свідка та інших осіб одному з військових казав: «Я чекав своїх», на що військовий ЗСУ відповів: « ОСОБА_52 прийшли ми». Також обвинувачений, коли почув, що ще буде наступ, казав, що всіх «здасть» росіянам, у тому числі ОСОБА_27 , яка давала молоко військовим ЗСУ, «здасть» тих у кого є зброя.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту повідомив, що 03 квітня 2023 року, коли військові ЗСУ приїхали додому до обвинуваченого забирати у нього зброю, він чув як ОСОБА_5 говорив, що чекав «своїх-рускіх». Також чув коли обвинувачений після виїзду з села військових ЗСУ розповідав невідомим свідку рибалкам про те, що як тільки «рускіє» зайдуть другий раз він «здасть» мешканців села з числа тих, у кого є зброя, розкаже їм, що ОСОБА_16 мисливець. Більше ніяких висловлювань обвинуваченого з приводу збройної агресії РФ, про підтримку ОСОБА_51 тощо, ОСОБА_11 не чув.

Свідок ОСОБА_53 під час окупації міста Тростянець просила ОСОБА_54 прийняти її з дітьми проживати у с.Новоукраїнка, яке не було окуповане. Під час проживання у березні 2022 року до початку квітня 2022 року у Гробових дізналась про їх сусіда ОСОБА_5 . ОСОБА_49 під час перебування у с.Новоукраїнка чула як ОСОБА_5 говорив, що як тільки російські військові зайдуть, то він розкаже їм про всіх. При цьому із військовими ЗСУ він конфліктував. Був випадок коли ОСОБА_27 розмовляла із військовими ЗСУ, а ОСОБА_5 їй казав «розмовляй, розмовляй, все одно тобі це не допоможе» Також чула як обвинувачений під час конфлікту із ОСОБА_27 з приводу відра з колодязя, погрожував, що коли росіяни зайдуть він розкаже їм про місцевих мисливців, що вони всіх повбивають, казав ОСОБА_27 : «Вас тут не буде».

Свідок ОСОБА_55 пояснив, що знає ОСОБА_5 як мешканця села Новоукраїнка, не чув висловлювань обвинуваченого щодо виправдовування російської агресії проти України. Навесні 2022 року заїжджав до Гробових в с.Новоукраїнка, у дворі почув гучний звук, вийшов з подвір`я, військові ЗСУ попросили допомогти тушити пожежу у будинку. Ніяких розмов і висловлювань ОСОБА_5 не чув, оскільки свідок носив воду, щоб тушити пожежу.

Свідок ОСОБА_56 вона та її чоловік ОСОБА_57 перебувають у товариських відносинах з родиною ОСОБА_16 . На початку квітня 2022 року після того як російських військових прогнали з м.Тростянця свідок з чоловіком поїхали у Велику Писарівку, придбали хліба і вирішили завезти до Гробових хліба. Коли були у домогосподарстві ОСОБА_16 у с.Новоукраїнка побачили дим з будинку напроти, де проживає ОСОБА_5 . В цей момент один з військових ЗСУ питав у обвинуваченого «Кого ти чекав?», на що ОСОБА_5 відповідав: «Наших». На питання «Кого це «наших»»?, ОСОБА_5 відповів: «Чекав рускіх». Інших висловлювань від обвинуваченого не чули.

Також за клопотанням сторони захисту були допитані як свідки ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 та ОСОБА_61 .

Свідок ОСОБА_62 показав, що проживає у АДРЕСА_7 , знає обвинуваченого протягом 20 років як мешканця указаного села. Свідку відомо, що у обвинувачений після початку збройної агресії РФ проти України у лютому 2022 обвинувачений жив у с.Новоукраїнка, у нього вдома жили військові ЗСУ. Вдома свідок бував у ОСОБА_5 ніякої символіки РФ він у нього не бачив. Не був свідком висловлювань на підтримку збройної агресії РФ.

Свідок ОСОБА_63 повідомив, що проживає по АДРЕСА_3 , товаришує з дитинства із ОСОБА_5 . Вказав, що не чув від обвинуваченого про підтримку РФ, в розмовах про війну обвинувачений говорив, що Україна переможе, він виступає за Україну.

Свідок ОСОБА_64 показав, що у період окупації Тростянецької громади разом з обвинуваченим у його будинку у с.Новоукраїнка жили військовослужбовці ЗСУ і свідок приходив щодня до нього, щоб заряджати телефон. ОСОБА_65 зазначив, що не чув від ОСОБА_5 висловлювань на підтримку чи виправдання збройної агресії РФ проти України, єдине, що він говорив, що коли буде «зеленка», то наші почнуть бити москалів. Прапору чи іншої символіки РФ вдома у ОСОБА_5 не було, про ОСОБА_51 та його підтримку ОСОБА_60 від обвинуваченого нічого не чув.

ОСОБА_66 суду показала, що має будинок у с.Новоукраїнка. Їй відомо, що між Гробовими та ОСОБА_5 довготривалий конфлікт, Гробови говорять неправду про обвинуваченого. ОСОБА_67 не чула висловлювань ОСОБА_5 на підтримку РФ.

Аналіз показань свідків сторони обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 свідчить про те, що указані особи не підтвердили викладених в обвинувальному актів висловлювань з боку ОСОБА_5 про підтримку президента країни-агресора ОСОБА_40 , його політики відносно України та військ РФ, не підтвердили розповіді обвинуваченого про те, що буде інформувати війська агресора про переміщення та місця дислокації військових Збройних сил України, з метою їх знищення окупантами.

Показання свідків сторони захисту самі по собі не спростовують показань свідків сторони обвинувачення, які по суті зводяться до того, що ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 та ОСОБА_67 не чули від ОСОБА_5 висловлювань, які ставляться йому у вину, що само по собі не свідчить про те, щ обвинувачений не висловлював того, про що розповіли ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_68 , ОСОБА_38 та ОСОБА_69 .

Указані свідки сторони обвинувачення фактично підтвердили висловлювання ОСОБА_5 на початку квітня 2023 року у с.Новоукраїнка про те, що в разі приходу військ РФ, він їм все розповість про місцевих мешканців с. Новоукраїнка, зокрема, повідомить у кого саме з місцевих мешканців проживали свого часу військові Збройних сил України, хто з місцевих має мисливську зброю.

Натомість частина 1 статті 436-2 КК України передбачає такі форми об`єктивної сторони указаної кримінального правопорушення, які органом обвинувачення всі одночасно ставляться у вину ОСОБА_5 :

1) виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасової окупації частини території України наведення аргументів (псевдоісторичного, соціального, національно-культурного чи іншого характеру) чи публічне висловлення своєї особистої думки, направлені на формування у адресата помилкового переконання в тому, що указана збройна агресія проти України, розпочата у 2014 році, мають своє логічне пояснення та відповідні підстави, з яких країна агресор діє виправдано.

2) визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасової окупації частини території України доведення, що ніби агресія чи окупація спирається на право, є необхідною для встановлення правопорядку, захисту прав людей, та відповідають нормам і стандартам міжнародного права.

3) заперечення заявлення про свою незгоду з тим, ніби агресія, тимчасова окупація має місце, висловлення незгоди з указаними вище офіційно встановленими фактами, їх спростування та/або наведення аргументів чи публічне висловлення своєї особистої думки, направлені на переконання адресата у тому, що збройна агресія російської федерації проти України, розпочата у 2014 році, та тимчасова окупація частини території України не мали місця та фактично не відбувались.

4) представлення збройної агресії як внутрішнього громадянського конфлікту є формою її заперечення, оскільки в такому разі країна-агресор начебто виводиться з цього конфлікту чи виставляється миротворцем.

5) глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України - це надання ореолу героїчності, підкреслено позитивне ставлення, наділення позитивними якостями з одночасним запереченням негативних (чи без такого) осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, найманців, представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України.

В ході судового розгляду представники сторони обвинувачення не мотивували, які саме з висловлювань ОСОБА_5 , що зазначені в обвинувальному акті свідчать про ту чи іншу форму об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 436-2 КК України. В обвинувальному акті не викладено фактичних обставин, які б свідчили про висловлення ОСОБА_5 фраз, доводів щодо представлення збройної агресії РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту чи, які б стосувались тимчасово окупованих території України.

Суд вважає, що твердження обвинуваченого про те, «що в разі приходу військ РФ, він їм все розповість про місцевих мешканців с. Новоукраїнки, зокрема повідомить у кого саме з місцевих мешканців проживали свого часу військові Збройних сил України, хто з місцевих має мисливську зброю» - не охоплюються ознаками складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 436-2 КК України, оскільки не містять ні виправдання, ні визнання правомірною, ні заперечення збройної агресії, ні глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію Російської Федерації проти України.

Підтверджені свідками сторони обвинувачення висловлювання ОСОБА_5 стосовно його намірів, свідчать про виявлення ним умислу вчинити інший злочин, який має ознаки кримінального правопорушення - «Пособництво державі-агресору», що передбачене статтею 111-2 КК України, якою КК України був доповнений Законом України від 14.04.2022 №2198, що набрав чинності 23.04.2022 року. При цьому виявлення умислу не розглядається як стадія злочину та не тягне за собою кримінальної відповідальності через те, що відсутня власне дія. Думки, наміри, якими б негативними вони не були, не можуть розглядатись як злочинне діяння.

У ході обшуку у господарстві ОСОБА_5 у с.Новоукраїнка були вилучені куртка з капюшоном на блискавці військового зразка болотно-зеленого кольору камуфляжна з погонами без елементів з шевроном прямокутної форми з написом «Шепетовский» з гербовим щитом на фоні перехрещених стріл, дві монети з написом «Банк России» «1 рубль 2017» та «2 рубля 2012», речовий мішок військового зразка світло-зеленого кольору з пошкодженнями, три однотипні шлемофони чорного кольору з дротами з роз`ємами, схожі на танкові військового призначення бирка з написом «С-т ОСОБА_70 ». Частина указаних речей була оглянута в судового засіданні як речові докази. Стороною обвинувачення не обґрунтовано їх статус як належних доказів пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення. В обвинувальному акті відсутні фактичні обставини, пов`язані з указаним речами. Саме по собі їх перебування у господарстві ОСОБА_5 не є ознаками об`єктивної сторони кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 436-2 КК України.

Також суд вважає необхідним зазначити, що орган досудового розслідування відповідно до пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення посилається на вчинення кримінального правопорушення, яке передбачено частиною 1 статті 436-2 КК України, у період часу з 24.02.2022 до початку квітня 2022 року.

Згідно з частиною другою статті 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Злочинність діяння - це віднесення певного суспільне небезпечного діяння до злочинів, яке здійснюється законодавцем шляхом описання ознак даного діяння в законі про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

03 березня 2022 року Верховна Рада України ухвалила Закон України № 2110-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення кримінальної відповідальності за виготовлення та поширення забороненої інформаційної продукції», яким було внесено зміни до КК України, зокрема, розділ ХХ цього Кодексу було доповнено статтею 436-2 «Виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників».

Закон № 2110-ІХ від 03 березня 2022 року набув чинності 16 березня 2022 року.

Тобто законодавець з 16 березня 2022 року встановив кримінальну діяльність за виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тимчасової окупації частини території України, глорифікацію осіб, які її здійснюють.

Таким чином, інкримінування ОСОБА_5 в обвинувальному акті дій в період з 24 лютого 2022 року до 15 березня 2022 року щодо виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тимчасової окупації частини території України, глорифікацію осіб, які її здійснюють, тобто вчинених за версією сторони обвинувачення до набрання чинності Законом України № 2110-ІХ від 03 березня 2022 року, що встановив кримінальну відповідальність за такі діяння, суперечить приписам частини 2 статті 5 КК України.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (частини 2 статті 17 КПК України). Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (частина 3 статті 373 КПК України).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 436-2 КК України, суд вважає за необхідне його виправдати за цим обвинуваченням.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Обставини, які пом`якшують покарання за обвинуваченням, яке передбачено частиною 1 статті 263 КК України в частині придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Мотиви призначення покарання

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри основного покарання, керуючись правом судового розсуду, підстави та межі якого визначені КК України, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких належить до тяжкого злочину, інше - є кримінальним проступком.

Обвинувачений є особою віком 65 років, тобто досяг пенсійного віку, раніше не судимий, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю ІІ групи, має право на пільги ветеранів військової служби, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії (том 1, а.с.225-231, 233).

Відповідно до довідки старости Солдатського старостинського округу від 27.09.2022 року ОСОБА_5 під час проживання у с.Новоукраїнка не знайшов спільної мови з сусідами та більшістю мешканців села, постійно проявляє агресію до деяких громадян, постійно шукає привід для сварки (том 1, а.с.232)

Відповідно до досудового доповіді уповноваженого органу з питань пробації ризик повторного вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення оцінено та ризик його небезпеки для суспільства оцінений як середній.

З урахуванням викладеного, позиції потерпілого, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального проступку стосовно ОСОБА_7 , ураховуючи досягнення ним пенсійного віку та відсутність роботи, суд з огляду на приписи статей 56, 57 КК України, дійшов висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_5 покарання за частиною 1 статті 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ураховуючи обставини, вчиненого кримінального правопорушення за частиною 1 статті 263 КК України, яке є тяжким, часткове визнання ОСОБА_5 вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді трьох років позбавлення, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та досягнення мети покарання.

Остаточне покарання за цим вироком обвинуваченому необхідно призначити на підставі статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим у виді трьох років позбавлення волі.

При цьому суд не погоджується з позицією прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком..

Загальні засади призначення покарання, визначені статтею 65 КК України наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За правилами статті 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

При цьому, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, визначені статтею 75 КК України.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які знаходяться на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири співпадають з загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину не визнав за частиною 1 статті 125 КК повністю, а за частиною 1 статті 263 КК України визнав частково, не цікавився станом здоров`я потерпілого, не відшкодував завдану шкоду.

Отже, викладені обставини свідчать про неналежну посткримінальну поведінку обвинуваченого, що є фактором, який впливає на ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та вказує на недостатність для досягнення мети покарання (виправлення та превенція) покладення обов`язків, які визначені статтею 76 КК України.

Також суд при вирішенні питання застосування статті 75 КК України враховує тяжкість та характер вчинених діянь, одне із яких спричинило шкоду здоров`ю потерпілого, інше було спрямовано проти громадської безпеки, тому створювало небезпеку для життя і здоров`я невизначеного кола людей.

Такі обставини свідчать про високу ступінь суспільної небезпеки діяння обвинуваченого, суб`єктивна сторона якого характеризується прямим умислом, та небезпечність обвинуваченого для суспільства, який за місцем проживання характеризується як схильний до агресії.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, особливо, його ставлення до життя і здоров`я інших осіб, ураховуючи позицію та лінію захисту, яку він обрав.

Застосування статті 75 КК України також може створити у обвинуваченого та інших осіб хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, які створюють небезпеку для життя невизначеного кола осіб, що не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, що є метою покарання, яка не буде досягнута.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду на загальну суму 25000 грн. Позивач посилався на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді колотої рани лівої половини грудної клітки та завдано моральної шкоди, яка виразилася у фізичних та душевних стражданнях, оскільки він був змушений звернутися до лікувального закладу, терпіти біль, хвилюватися, що страждання можуть повторитися. Було постійне відчуття настороги та тривоги, емоційні та тілесні реакції при згадуванні хуліганських дій ОСОБА_5 . У ОСОБА_7 після події протягом тривалого часу був постійно знижений та нестійкий настрій, порушився сон, переніс значний фізичний біль та емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості та страхом за своє життя і здоров`я. У зв`язку з ушкодженням здоров`я декілька місяців не міг виконувати роботу по господарству, а тому з цього приводу дуже хвилювався. На допомогу у заготівлі сіна для худоби прийшлося винаймати людей та сплачувати їм кошти за роботу.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не визнав його позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 безумовно зазнав моральної шкоди, яка очевидно проявилась у фізичному болю, душевних переживаннях, внесло вимушені зміни до його життя та вплинуло на його працездатність, що підтверджується показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_29 .

З огляду на те, що був нанесений один удар, тілесні ушкодження мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, потерпілий не перебував на стаціонарному лікуванні, недоведеність належними доказами частини фактичних обставин, на які є посилання у у цивільному позові (неможливість декілька місяців виконувати роботу по господарству, постійний стрес тощо), суд дійшов висновку, що є підстави для часткового задоволення вимог потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого на його користь 20 000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 7362,42 грн. відповідно до статті 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

На стадії судового провадження до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у не застосовувався. Клопотання про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили сторона обвинувачення не заявляла і судом таких підстав не установлено.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 436-2 КК України та виправдати на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку з не доведенням в діянні обвинуваченого складу указаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 125 КК, частиною 1 статті 263 КК України, та призначити йому покарання:

за частиною 1 статті 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.;

за частиною 1 статті 263 КК України - у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання за цим вироком у виді 3 років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з дня затримання обвинуваченого для виконання цього вироку.

Цивільний позов ОСОБА_71 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_71 моральну шкоду в сумі 20 000 грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_71 в частині інших вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 7362 грн. 42 коп.

Речові докази:

- однозарядну 5,6-мм гвинтівку, зібрану з використанням ствола зі ствольною коробкою й прицільними пристосуваннями 5,6-мм гвинтівки ТОЗ-8М № НОМЕР_1 , 1952 року випуску, порожній (не споряджений) корпус основного метального заряду до 125 мм артилерійських пострілів з корпусом, який згорає типу 4Ж40, залишки після експериментального вибуху від корпусу ручної осколкової гранати типу Ф-1 з маркуванням на донній частині чорним «247-83Т» та запалу до гранати типу УЗРГМ з написом на важелі чорним «185» та тисненням «74 УЗРГМ 583» (у полімерному сейф-пакеті № 1 з написом до Висновку експерта від 19.10.2022 № СЕ-19/119-22/11985-ВТХ), вкладиш до гладкоствольної рушниці для відстрілу патронів до нарізної зброї , які зберігаються відповідно до квитанції № 000011 та № 000012 на прийняття зброї та боєприпасів у ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області по вул. Благовіщенській 34 у м.Тростянець знищити;

- куртку з капюшоном на блискавці військового зразка болотно-зеленого кольору камуфляжну, з погонами без елементів, з шевроном прямокутної форми з написом «Шепетовский» з гербовим щитом на фоні перехрещених стріл, дві монети з написом «Банк России» «1 рубль 2017» та «2 рубля 2012», речовий мішок військового зразка світло-зеленого кольору з пошкодженнями, три однотипні шлемофони чорного кольору з дротами з роз`ємами, схожі на танкові військового призначення, на одному з яких у лобній частині напис білим нерозбірливий «3704» або «3711», на другому напис «НО 471», бирка з написом «С-т ОСОБА_70 », які зберігаються відповідно до квитанції № 000098 у кімнаті збереження речових доказів у ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області по вул. Благовіщенській 34 у м.Тростянець знищити;

- CD-R оптичний диск з відеозаписом, що зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1