Номер провадження: 11-сс/813/1783/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про задоволення заявлених самовідводів

13.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

заявників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ГО «За право жити», заявників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ГО «За право жити», заявників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , подану в порядку ст.303 КПК на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягала у невнесенні до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, за заявою від 23.06.2023 року.

Не погоджуючись з оскарженою ухвалою, 25.10.2023 року, ГО «За право жити», заявники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури та зобов`язати внести відомості про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою останніх від 23.06.2023 року.

25.10.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна, яка того ж дня розподілена на колегію суддів: головуючий-суддя: ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

02.11.2023 року матеріали судової справи місцевого суду надійшли в розпорядження Одеського апеляційного суду.

До початку розгляду справи, судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявили самовідводи від розгляду зазначеної апеляційної скарги, оскільки скарга стосується невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень суддями Одеського апеляційного суду, в тому числі суддями: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому розгляд апеляційної скарги даним складом колегії суддів є неможливим.

Прокурор, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Заявники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не наполягали на участі прокурора.

Заслухавши пояснення суддів щодо заявлених самовідводів; думку заявників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення заявлених самовідводів; перевіривши матеріали провадження; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Вирішення питань щодо відводів регулюється §6 Глави 3 КПК України (далі - КПК).

Статтею 75 КПК визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні закріплені в статті 76 КПК.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об 'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Що стосується заявлених суддями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самовідводів, з мотивів того, що предметом розгляду місцевого суду була скарга ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про внесення до ЄРДР в порядку ст.214 КПК відомостей про вчинені кримінальних правопорушень суддями Одеського апеляційного суду, в тому числі й суддями даної колегії суддів.

Заявляючи самовідводи, колегія суддів виходить з наступного.

Аналіз положень ст.75 КПК вказує на те, що законодавцем встановлено підстави, які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Колегія суддів враховує той факт, що апеляційна скарга заявників стосується оскарження ухвали слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні їх скарги на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення в порядку ст.214 КПК України відомостей до ЄРДР за заявою від 23.06.2023 року про вчинення кримінальних правопорушень діючими суддями Одеського апеляційного суду: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, вказують на наступне.

Колегія суддів вважає, що в разі не заявлення самовідводу суддями даного складу колегії суддів та подальшого розгляду ухвали слідчого судді по суті за участю суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заявники, у разі, якщо вони з особистих суб`єктивних міркувань залишаться незадоволеними рішенням апеляційного суду, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення суду - є «помстою» Одеського апеляційного суду за ініціюванням ГО «За право жити» та заявниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального провадження відносно суддів Одеського апеляційного суду, в тому числі й суддів даної колегії.

В свою чергу, в протилежному випадку, тобто у разі прийняття апеляційним судом рішення з яким можливо погодяться заявники, у сторонніх спостерігачів також можуть виникнути сумніви в неупередженості суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з мотивів можливого прийняття суддями рішення «під тиском» факту ініціювання заявниками кримінального провадження відносно суддів Одеського апеляційного суду, в тому числі й суддів даної колегії.

Окрім цього, цілком очевидним є той факт, що розгляд суддями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скарги на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення в порядку ст.214 КПК України відомостей до ЄРДР за заявою від 23.06.2023 року про вчинення кримінальних правопорушень цими ж суддями, є неможливим з урахуванням положень п.1 ч.4 ст.75 КПК України.

Колегія суддів, дійшовши висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених самовідводів, окрім вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, також враховує положення ст.126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги законодавства України, практики Європейського суду з прав людини та Бангалорських принципів поведінки суддів, керуючись положеннями ст.ст. 75, 81 КПК, з метою дотримання, в першу чергу, прав заявників на неупереджений розгляд справи, а також для забезпечення виконання положень ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28 КПК, якими регламентовані завдання кримінального провадження, загальні засади кримінального судочинства, зокрема: верховенство права, доступ до правосуддя та розумність строків розгляду справи, а також для повного, всебічного та неупередженого розгляду справи, запобігання виникненню будь-яких сумнівів в учасників процесу щодо безсторонності суду, що у подальшому може бути розцінене як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені суддями самовідводи.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 401 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити заявлені самовідводи суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги ГО «За право жити», заявників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року.

Матеріали судового провадження №11-сс/813/1783/23 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4