Справа № 643/5954/23
Провадження № 1-кп/643/467/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28.07.2023 року було застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.09.2023 року.Підстав для визначення розміру застави суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, не знайшов. Ухвалою слідчого судді від 19.09.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений до 17.11.2023 року.

Прокурором, у судовому засіданні, було подано і підтримано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 діб.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що На даному етапі кримінального провадження отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема:

існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені ряду кримінальних правопорушень проти здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи та проти власності особи, максимальна санкція за який передбачає покарання до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої, що відноситься до категорії тяжкого злочину, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватись від органів досудового розслідування, та, в подальшому, суду, з метою уникнення покарання. Крім того, вказаний ризик підтверджується тим, що після вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, останньому було вручені повістки про виклик, але останній до органу слідства не з`явився та були здійсненні заходи направлені для встановлення місцезнаходження останнього, але позитивного результату вони не дали. Аналізуючи вказаний ризик, слід звернути увагу на те, що обвинувачений не одружений, офіційно не працює, осіб на утриманні не має та в нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують останнього від спроби втечі.

існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені ряду кримінальних правопорушень проти здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи та проти власності особи, що посягає на визначену Конституцією України найвищу соціальну цінність, із нанесення тілесних ушкоджень, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на. потерпілого та свідків, примусити останніх змінити показання на його користь, що унеможливлює якісне проведення досудового розслідування та позбавляє можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Також, слід врахувати факт того, що обвинуваченому було вручені додатки до клопотання, що свідчить про те, що йому відомо анкетні дані потерпілого та деяких свідків та їх фактичне місце мешкання.

існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, не працює, не має законних джерел отримання заробітку, вчинив кримінальні правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що дає підстави вважати, що останній знов може вчинити злочин.

Таким чином, вищенаведені факти доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про: наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.125, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289 КК України; наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків та знищити, вчинити інше кримінальне правопорушення, недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні просив суд задовольнити його клопотання.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням особи під вартою у вигляді домашнього арешту за адресою за якою проживає його матір, а саме у квартирі брата: АДРЕСА_1 , оскільки їхня власна квартира була розбомблена на північній Салтівці.

На уточнюючі запитання суду обвинувачений повідомив, що перебував у лікарні і не знав, що його оголосили у розшук, оскільки від удару потерпілого втратив пам`ять на деякий час, також повідомив, що бажає відбувати домашній арешт у квартирі брата, переховуватися від суду не збирається, рік не вживав алкогольні напої, однак з початком війни зірвався та знов почав пити.

Вирішуючи заявлене клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, заслухавши клопотання та думку сторін кримінального провадження, встановив наступне.

Частиною третьою ст. 315 КПК України, передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28.07.2023 року було застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.09.2023 року. Підстав для визначення розміру застави суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, не знайшов. Ухвалою слідчого судді від 19.09.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений до 17.11.2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, перевіривши наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Судом при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, або з`явлення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження тільки призначено, свідки не допитувались, письмові докази не досліджувались.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки одне із кримінальних правопорушень, а саме за ч. 2 ст. 289 КК, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Крім того, обвинуваченому було вручені повістки про виклик, але останній до органу слідства не з`явився та були здійсненні заходи направлені для встановлення місцезнаходження останнього, але позитивного результату вони не дали.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого з боку обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого. Суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілого та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків або потерпілого, у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні. Суд, враховує, що потерпілий на свідки ще не допитані судом, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведений прокурором та продовжує існувати.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, не працює, не має законних джерел для існування, вчинив кримінальні правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що дає підстави вважати, що останній знов може вчинити злочин, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за місцем мешкання матері обвинуваченого у квартирі його брата, суд не може взяти до уваги дані доводи, оскільки такий вид запобіжного заходу як домашній арешт, на даній стадії кримінального провадження, не зможе запобігти тим ризикам на які посилається прокурор та які встановлені у судовому засіданні. Крім того від власника квартири в якій обвинувачений просить суд відбувати домашній арешт відсутні відомості щодо його згоди та перебування обвинуваченого у його квартирі. Щодо доводів сторони захисту про перебування у лікарні обвинуваченого, внаслідок чого останній не з`явився до органу досудового розслідування за повісткою, то суд не бере їх до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, передбачених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора у суду відсутні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, сімейний стан (неодружений), відсутність осіб, які знаходяться на утриманні обвинуваченого, відсутність законних джерел до існування, тобто відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли б виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший більш м`який запобіжний захід.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики (п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України) продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого до 07 січня 2024 року включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 07 січня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складений та проголошений 10.11.2023 року о 15 годині 15 хвилин.

Суддя - ОСОБА_1