Справа № 132/1614/21
Провадження №11-кп/801/343/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2024 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2024, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, з 01.02.2024 до 31.03.2024, з залишенням без змін раніше визначеного розміру застави - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 порушується питання про зміну обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби. Ухвалу суду захисник вважає незаконною. Стверджує про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд даного провадження, адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Обвинувачений ОСОБА_8 , який утримується під вартою, не виявив бажання приймати участь в судовому засіданні.

Враховуючи, що відсутність обвинуваченого та його захисника не перешкоджає розгляду справи, судове засіданні здійснено без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Ухвалою Вінницького міського суду від 01.02.2024 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31.03.2024.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Так, при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також те, що об`єднане кримінальне провадження ще не завершене, у разі переховування обвинуваченого від суду, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції вважав доведеним існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому з раніше визначеним розміром застави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду нетяжких та тяжких корисливих злочинів, а тому з урахуванням особи обвинуваченого, та характеру інкримінованих злочинів, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 01.02.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4