Справа № 522/7191/23
Провадження по справі № 1-кс/522/254/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 січня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, скаргу адвоката ОСОБА_4 на незаконне затриманн, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницький, Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0000109 від 17.03.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваної - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000109 від 17.03.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між державами РФ та Україна із 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

24.02.2022 Російська Федерація вчинила відкритий воєнний напад на Україну.

Встановлено, що ОСОБА_5 , 25.11.2023 о 11 год. 33 хв. знаходячись за вищевказаним місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ), маючи умисел на поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаним щодо розпочатого 24.02.2022 відкритого воєнного нападу Російської Федерації на України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує в месенджері «Telegram», може ознайомитися необмежена кількість осіб, використовуючи електронне обладнання - мобільний телефон «IPHONE 14» з IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 та номером мобільного телефону НОМЕР_3 , підключеного до мережі Інтернет і програмне забезпечення, авторизувавшись в месенджері «Telegram» як користувач « ОСОБА_7 » створивши Telegram-канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », підготував та розповсюдив шляхом опублікування на вказаному Telegram-каналі, вільно доступному необмеженому колу користувачів, публікацію розміщену 25.11.2023 о 11 год. 33 хв. зі змістом «ІНФОРМАЦІЯ_4…» (вказану публікацію переглянуто 5,7 тисяч разів).

На Telegram-канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » підписано 13493 особи. Водночас, під вказаною публікацією, яку ОСОБА_5 розмістив 25.11.2023 наявні відомості про багаторазові перегляди, коментарі тощо, що свідчить про ознайомлення із даними відомостями іншими особами.

Згідно висновку судової лінгвістичної експертизи ЗЕС ІСТЕ СБ України УСБУ в Одеській області № 484 від 11.01.2024 у вказаній публікації, розміщеній ОСОБА_5 25.11.2023 о 11 год. 33 хв., наявні висловлювання, що містять ознаки виправдовування, заперечення здійснення збройної агресії РФ проти України.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України - виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 28.11.2023 о 12 год. 34 хв. знаходячись за вищевказаним місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ), маючи умисел на повторне поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, будучи обізнаним щодо розпочатого 24.02.2022 відкритого воєнного нападу Російської Федерації на України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує в месенджері «Telegram», може ознайомитися необмежена кількість осіб, використовуючи електронне обладнання - мобільний телефон «IPHONE 14» з IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 та номером мобільного телефону НОМЕР_3 , підключеного до мережі Інтернет і програмне забезпечення, авторизувавшись в месенджері «Telegram» як користувач « ОСОБА_7 » створивши Telegram-канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », підготував та розповсюдив шляхом опублікування на вказаному Telegram-каналі, вільно доступному необмеженому колу користувачів, публікацію розміщену 28.11.2023 о 12 год. 34 хв. зі змістом: «ІНФОРМАЦІЯ_5]» (вказану публікацію переглянуто 4,8 тисяч разів).

На Telegram-канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » підписано 13493 особи. Водночас, під вказаною публікацією, яку ОСОБА_5 розмістив 28.11.2023 наявні відомості про багаторазові перегляди, коментарі тощо, що свідчить про ознайомлення із даними відомостями іншими особами.

Згідно висновку судової лінгвістичної експертизи ЗЕС ІСТЕ СБ України УСБУ в Одеській області № 484 від 11.01.2024 у вказаній публікації, розміщеній

ОСОБА_5 28.11.2023 о 12 год. 34 хв., наявні висловлювання, що містять ознаки заперечення тимчасової окупації частини території України, а саме Кримського півострова.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України - виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинене повторно.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 22.10.2023 о 07 год. 28 хв. знаходячись за вищевказаним місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ), маючи умисел на поширення матеріалів, у яких міститься інформація щодо розпалювання національної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності громадян, усвідомлюючи злочинність своїх дій, а також те, що зі змістом матеріалів, які він розповсюджує в месенджері «Telegram», може ознайомитися необмежена кількість осіб, використовуючи електронне обладнання - мобільний телефон «IPHONE 14» з IMEI1 НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 та номером мобільного телефону НОМЕР_3 , підключеного до мережі Інтернет і програмне забезпечення, авторизувавшись в месенджері «Telegram» як користувач « ОСОБА_7 » створивши Telegram-канал під назвою під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », підготував та розповсюдив шляхом опублікування на вказаному Telegram-каналі, вільно доступному необмеженому колу користувачів, публікацію розміщену 28.11.2023 о 12 год. 34 хв. зі змістом: «ІНФОРМАЦІЯ_6.» (вказану публікацію переглянуто 6,5 тисяч разів).

Також ОСОБА_5 підготував та розповсюдив шляхом опублікування на вказаному Telegram-каналі, вільно доступному необмеженому колу користувачів, публікацію розміщену 12.09.2023 о 06 год. 32 хв. зі змістом: «ІНФОРМАЦІЯ_7.» (вказану публікацію переглянуто 5,5 тисяч разів)

На Telegram-канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » підписано 13493 особи. Водночас, під вказаною публікацією, яку ОСОБА_5 розмістив 22.10.2023 та 12.09.2023 наявні відомості про багаторазові перегляди, коментарі тощо, що свідчить про ознайомлення із даними відомостями іншими особами.

Згідно висновку судової лінгвістичної експертизи ЗЕС ІСТЕ СБ України УСБУ в Одеській області № 484 від 11.01.2024 у вказаних публікаціях, розміщених ОСОБА_5 22.10.2023 о 07 год. 28 хв. та 12.09.2023 о 06 год. 32 хв., наявні висловлювання, що містять ознаки розпалювання міжнаціональної ворожнечі, ознаки приниження національної честі та гідності.

13.01.2024 о 13 год. 30 хв. громадянина України ОСОБА_5 затримано в порядку ст.ст. 208 та 615 КПК України.

13.01.2024 ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 161 КК України.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_5 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами (перелік відповідно до наявних матеріалів клопотання).

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від досудового слідства виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, адвокат ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді зі скаргою на незаконе затримання підозрюваного ОСОБА_5 , зареєстрованої канцелярією суду за номером судової справи № 522/7191/23, провадження 1-кс/522/254/24.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просила його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього просив визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки пред`явлену підозру вважають необґрунтованою, ризики не доведеними, доказів існування яких ані слідчим, ані прокурорм не надано, підозрюваний має постійне місце проживання, реєстрації, займається волонтерською діяльністю, розмір застави, який просить прокурор є непомірним для підозрюваного, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із носінням електронного браслету.

Окрім цього, захисником підозрюваного ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_4 подано скаргу на незаконне затримання підозрюваного, посилаючись на порушення ст. 208 КПК України, а саме, вказавши, що підстави для затримання є надуманими, слідчому було відомо про місце знаходження ОСОБА_5 , проте слідчий не здійснив належного сповіщення, адвоката вже було сповіщено після затримання підозрюваного.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги адвоката ОСОБА_14 про незаконнне затримання, мотивуючи свою позицію тим, що підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується розповсюдження через мережу Інтернет публікацій, які виправдовують збройну агресію Російської Федерації проти України, окрім цього через мережу Інтернет ОСОБА_5 повідомляв, що має намір втекти з України шляхом незаконного перетину державного кордону.

Під час проведення судового засідання 15.01.2024 року вказані клопотання слідчого та скарга адвоката за згодою учасників судового процесу були об`єднанні в одне провадження з присвоєнням єдиного номеру справи №522/7191/23, номер провадження 1-кс/522/254/24.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає задоволенню, скарга адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, найтяжчий з яких відноситься до категорії тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі до 8 років з конфіскацією майна чи без такої, підозрюваний офіційно не працює, має на утриманні неповнолітнього сина 2016 року народження, позитивно характеризується, не одружений, має постійне місце проживання, що свідчить про наявність посередніх соціальних зв`язків, проте досудове слідство знаходиться на початковому етапі.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_5 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку від 13.01.2024 об`єкта нерухомого майна - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; поясненнями підозрюваного ОСОБА_5 від 13.01.2024; протоколом огляду Telegram-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.01.2024; протоколом огляду Telegram-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.01.2024; протоколом огляду Telegram-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за електронною адресою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.01.2024; висновком судової лінгвістичної експертизи ЗЕС ІСТЕ СБ України УСБУ в Одеській області № 484 від 11.01.2024.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ряду злочинів, найтяжчий з яких відноситься до категорії тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що, згідно ст. 183 ч. 2 п. 5 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного ОСОБА_5 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваній у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваної запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

В клопотнні слідчого є матеріали НСРД, згідно яких ОСОБА_5 прибув в м.Одесу, маючи намір незаконно перетнути кордон щоб виїхати з України.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що:

-на цій стадії досудового розслідування не допитані всі свідки, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

-в ході розгляду даного клопотання підозрюваному та його адвокатустали відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, з яких вони дізнались зміст їх показань та особисті дані, що робить можливим вплив на останніх.

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження.

Щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З пояснень прокурора в судовому засіданні було встановлено, що в ході проведення досудового розслідування були вилучені ряд документів та технічних засобів, на яких містяться відомості про те, ОСОБА_5 планувалось вчинення інших злочинів, зокрема ОСОБА_5 через мережу інтернет повідомлював про бажання перетнути кордон України.

Виконання усіх необхідних дій щодо підготовки документів, взаємодії осіб, які можуть бути причетними до їх виготовлення, латентність вчинення вказаних дій, свідчать про триваючий характер вчинення дій підозрюваним ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, наведені обставини свідчать про можливість підозрюваним ОСОБА_5 вчинити нові кримінальні правопорушення.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, слідчий суддя до уваги не бере, оскільки всі необхідні слідству речі та документи були вилучені органом досудового розслідування.

Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваною тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, у разі визнання винуватою у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі строком 8 років. При цьому, таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який згідно відомостей, встановлених в судовому засіданні, не хворіє на будь-які тяжкі захворювання хронічного характеру або набуті за життя, що унеможливлюють тримання особи під вартою;

- міцність соціальних зв`язків підозрюванго ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання в м.Одесі, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що доводи захисника підозрюваного, висловлені в судовому засіданні, носять суб`єктивний характер, тобто сторона захисту загострює увагу на характеристиці підозрюваного ОСОБА_5 , проте повністю ігнорує ті факти та обставини, стосовно яких гр. ОСОБА_5 , висунута підозра у вчиненні злочинів, які вчинені в найбільш чутливий для країни час, в умовах воєнного стану, які полягають у виправдовуванні збройної агресії РФ.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашній арешт, в тому числі цілодобовий, хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Необхідно враховувати резонансність вказаної справи, виключну цинічнсть діяння, вчиненного в період збройної відсічі РФ.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_5 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 436-2, та ч. 1 ст. 161 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 436-2, та ч. 1 ст. 161 КК України, 13.01.2024 року, то досудове розслідування має бути закінченим до 13.03.2024 року, а тому саме до цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Згідно ч.1 ст. 176 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Щодо визначення застави.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).

Зважаючи на положення ч.3 ст.183 КПК України, а також практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного, вважаю за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної особи, інших даних про її особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною особою покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрювану особу від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

При визначенні розміру застави суд враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , сімейний стан та майновий стан, інші характеризуючі матеріали надані захисником підозрюваного, обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваної особи, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки підозрюваного в суд достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу.

Слідчий суддя, визначаючи розмір застави, враховує, що зараз ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований та поки не отримує жодних офційних доходів, має на утриманні дитину 2016 року народження.

Однак, в той же час, не можуть залишатися поза увагою обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого серед інших підозрюється ОСОБА_5 , його роль, наслідки та сам факт вчинення такого злочину в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя підкреслює, що вказані дії можуть свідчити про виключний цинізм, що полягає у нехтуванні покладених Конституцією України на громадянина обов`язків, покладених на нього під час війни, в найбільш чутливий для країни час.

Згідно ЗУ «Про Державний Бюджет 2024 року» 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить - 3028 гривень, а тому саме з цього розрахунку буде визначена сума застави.

Тож, за наведеного слід визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, оскільки такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України та вимогам ст.ст.178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки, та не є явно непомірним.

З приводу скарги адвоката ОСОБА_4 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , щодо незаконного затримання підозрюваного.

Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України;

4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Під час затримання ОСОБА_5 , на думку адвоката ОСОБА_4 , була порушена процедура, передбачена ст. 208 КПК України, а саме адвокат посилається на той факт, що події, описані в повідомленні про підозру, відбувались задовго до затримання, жодних підстав для затримання підозрюваного не інсувало.

Згідно ст. 206 КПК України: кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

2. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

3. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

4. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

5. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами ст. 209 КПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 211 КПК України, затримана особа, без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Поняття «безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення» як підстава для затримання хоча законодавчо не врегульоване, проте об`єктивно передбачає невеликий проміжок часу, який минув після скоєного злочину. Звісно, поява у КПК такої норми не мала на меті встановлення будь-яких обмежень у часі уповноваженій на затримання особі, оскільки кожна подія злочину та кожний випадок є різними та унікальними за обставинами. Однак у будь-якому випадку мова йде лише про кілька годин після вчинення кримінального правопорушення, а не про місяці та роки. Водночас застосування поняття «щойно вчинила злочин» має місце тоді, коли часова й просторова ознаки перебування особи щодо події та місця вчинення кримінального правопорушення дають підстави запідозрити її в цьому, а тим більше якщо затримання проводиться потерпілим чи очевидцем події.

Очевидно, що моментом затримання є момент, коли особа, що затримує гіпотетичного правопорушника висловила вимогу, або здійснила дію щодо обмеження пересування затриманої особи. Саме така формула наведена у ст. 209 КПК України, якою встановлено: «Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою». Цей же момент визначає місце та час затримання, які мають в подальшому бути відображені у протоколі затримання. Саме з цього моменту затримана особа має право на захисника.

З пояснень прокурора в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 615 КПК України, інкриміновані діяння вчинялись систематично, шляхом розповсюдження через мережу Інтернет публікацій, які свідчать про виправдовування збройної агресії РФ проти України.

Згідно п.6 ч.1 ст. 615 КПК України, якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу. Згідно матеріалів клопотання слідчого, підозрюваний ОСОБА_5 збирався втекти, незаконно перетнувши кордон України.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 було затримано в законному порядку, йому були роз`ясненні права в порядку ст. 42 КПК України, особистий обшук затриманного був проведений в присутності двох понятих, про що відображено в протоколі затримання ОСОБА_5 .

Аналізуючи викладене та дослідивши скаргу та усі надані сторонами матеріали до скарги, заслухавши позицію учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на незаконне затримання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 206, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 щодо незаконного затримання підозрюваного - залишити без задоволення з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.03.2024 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за підозрюваного; провадження по справі 1-кс/522/254/24.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду в розумні строки;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідкаим у вказаному кримінальному провадженні щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України;

5) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваному, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання, тобто з 13.01.2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 18.01.2024 року о 10:30 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_15

15.01.2024