Справа № 487/8826/23
Провадження № 1-кп/487/814/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесеному до ЄРДР № 0001498 від 07.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого монтажником теплових систем на ТОВ «Прогрес 92», раніше не судимого, із вищою освітою, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, без місця реєстрації, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4

за участю сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним про запровадження на території України воєнного стану, 23.08.2023 біля о 21 00 годин, перебував у кафе «Трактир», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька ріг вулиці Мала Морська, де побачив мобільний телефон марки «Хіаоті» модель «Redmi 9А» 4/64 GB Black вартістю 2864,00 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Реалізовуючи вищевказаний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді крадіжки, таємно, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 9А» 4/64 GB Black вартістю 2864,00 грн., який належить потерпілому ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2864,00 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 23.08.2023 біля о 21 00 годин, перебував у кафе «Трактир», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Кузнецька ріг вулиці Мала Морська, де побачив мобільний телефон марки «Хіаоті» модель «Redmi 9А» 4/64 GB Black вартістю 2864,00 грн., який належить потерпілому ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Реалізовуючи вищевказаний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді крадіжки, таємно, шляхом вільного доступу, з метою незаконного збагачення, викрав мобільний телефон марки «Хіаоті» модель «Redmi 9А» 4/64 GB Black вартістю 2864,00 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_5 , в чохлі якого виявив банківську платіжну картку № НОМЕР_1 за банківським рахунком НОМЕР_2 , власником якої являється АТ КБ «Пр иватбанк», і перебувала у користуванні ОСОБА_5 , та яка в розумінні норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відноситься до офіційних документів, після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, спрямований на викрадення вказаної банківської картки.

Реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел, ОСОБА_8 , маючи реальну можливість повернути вищевказану банківську картку її власнику, або передати до відповідних банківських установ чи правоохоронних органів, таких дій не вчинив та з корисливих мотивів, утримуючи вказану карту при собі, з метою подальшого її використання, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном як своєю власністю.

Крім того, ОСОБА_3 продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.08.2023 у період часу з 22 43 год. по 23 19 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сімейний», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів 7, вирішив здійснити крадіжку грошових коштів з раніше викраденої банківської картки, власником якої являється Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка прикріплена до номеру карткового рахунку НОМЕР_2 , та перебувала у користуванні ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний, корисливий намір, ОСОБА_3 , діючи таємно, повторно, з метою власного незаконного збагачення, в період воєнного стану, використовуючи раніше викрадену банківську картку Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка прикріплена до номеру карткового рахунку НОМЕР_2 , користувачем якої є ОСОБА_5 , здійснив крадіжку грошових коштів на загальну суму 3637,00 грн. шляхом придбання товарно-матеріальних цінностей.

У подальшому ОСОБА_3 утримуючи придбані за допомогою банківської картки товарно-матеріальні цінності покинув місце вчинення злочину, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3637,00 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив всі обставини скоєння кримінальних правопорушень, свою вину в скоєному визнав повністю. У вчиненому щиро кається та визнає вину.

Крім того, обвинувачений заявив про те, що він з доказами, добутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згоден, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні їх не досліджувати.

Потерпіла сторона в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, до суду надано заяву, в якій просить провадження розглядати за її відсутності, також зазначила про часткове добровільне відшкодуванням обвинуваченим спричиненої шкоди в розмірі 2500,00 грн. З урахуванням положень ст.325 КПК України, суд вважає можливим з`ясування всіх обставин справи під час судового розгляду проводити без потерпілої сторони.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів щодо судових витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю. Дії обвинуваченого, суд вважає за необхідне кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, працює, на обліку у лікаря психолога та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття та добровільне часткове відшкодування спричинених збитків.

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному санкцією ч.4 ст.185 КК України; у виді обмеження волі у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.357 КК України.

При цьому з урахування положень ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначивши покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, щире каяття, добровільне часткове відшкодування спричинених збитків, дані про особу винного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому в силу ст.75 КК України останнього можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Долю процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України та призначити покарання:

- по ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- по ч.1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення Миколаївським НДЕКЦ МВС України експертиз № СЕ-19/115-23/14597-ТВ від 20.10.2023 в розмірі 1912,00 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя ОСОБА_1