справа № 619/5717/23
провадження № 1-кп/619/134/24
ВИРОК

іменем України

01 лютого 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні під час судового засідання в залі суду в місті Дергачі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000347 від 02.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 та КК України, відносно обвинуваченої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ст. Переяславська, Брюховецького району, Краснодарського краю, громадянка України, з середньою освітою, непрацюючої, незаміжня, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 09.06.2023 приблизно 08 години 00 хвилин, знаходячись в гостях вдома у своєї знайомої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 де, в ході бесіди з останньою, маючи прямий умисел на подальше таємне заволодіння чужими грошовими коштами, що знаходилися на балансі банківської картки останньої, при цьому усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, розуміючи, що в Україні, відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий правовий режим воєнного стану», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та усвідомлюючи що відповідно до Закону України від 2 квітня 1992 року «Про інформацію», Закону від 2 жовтня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в України», п. 1 ст. 5 Закону від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг», «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 жовтня 1998 року i ст. 200 КК України платіжні банківські картки с електронним платіжним документам, під приводом обіцянки перевірки наявності на банківській карті грошових коштів, шляхом зловживання довірою, отримала від ОСОБА_5 її банківську картку НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», на балансі якої знаходилися грошові кошти в сумі 2 000 гривень, та пін-код від цієї картки.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального проступку зникла, тим самим незаконно заволоділа банківською картою ОСОБА_5 .

Цього ж дня, об 11 годині 05 хвилин в банкоматі відділення банку «ПриватБанку», що розташований за адресою: Харківська обл, Богодухівський район, смт Золочів, вул. Центарльна буд. 44-А, зняла грошові кошти в сумі 2 000 гривень які належать ОСОБА_6 та розпорядилася ними на власний розсуд, тим самим заволоділа зазначеними грошовими коштами.

Після цього, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_6 залишила місце вчинення злочину.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 2 000 гривень.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документу шляхом шахрайства.

Крім того, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах военного стану.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнала у повному обсязі, щиро розкаялася та підтвердила фактичні обставини справи.

Показання обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам справи, які вона не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: викрадення офіційного документу шляхом шахрайства, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах военного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Так, відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставину, що пом`якшує покарання; ставлення обвинуваченої до вчиненого, яке полягає у щирому каятті; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона не працює, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про її осудність, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судима, за місцем мешкання характеризується нейтрально, інвалідом не являється.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 357 у виді обмеження волі в межах санкції статті, та за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Також суд вважає можливим застосувати до остаточного покарання положення ст. 75 КК України, виходячи з даних про особу обвинуваченої, зокрема її віку та обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також позиції потерпілої.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно з положеннями ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, із застосуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: грошові кошти у сумі 1 300,00 (одна тисяча триста) гривень, які відповідно до розписки про зберігання передані на зберігання потерпілій - вважати повернутими потерпілій.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1