Справа № 461/4954/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/130/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та продовжено строк тримання під вартою без визначення застави до 20 лютого 2024 року.

На ухвалу суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про продовження йому строку тримання під переглянути. Вважає, що суддя ОСОБА_1 є упередженим щодо нього, оскільки необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотань про забезпечення йому перекладача на російську мову та заміну захисника.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на відсутність клопотань прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу, як зазначено в ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 461/4954/22, в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч. 4, ч. 5 ст. 301 КК України, ч. 1 ст. 301-1 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який неодноразово продовжувався.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, особливо тяжких, за вчинення окремих з них передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років; ризики, які були підставою продовження запобіжного заходу, не зникли, а саме: може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих та свідків, експерта та спеціаліста, які ще не допитувалися в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У даному випадку встановлюючи існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду, колегія суддів бере до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, який офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та перебував у розшуку, соціальні зв`язки, можливість зміни ОСОБА_6 місця свого проживання, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі встановлення його вини. До того ж, у разі переховування обвинуваченого ОСОБА_6 стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, колегія суддів, оцінюючи наявність вказаного ризику, враховує, що потерпілі та свідки на даний час судом не допитані, тому вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження показань потерпілих та свідків безпосередньо судом під час судового розгляду.

Колегія суддів не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із потерпілими, які є неповнолітніми та одна з яких є його донькою, та свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати наявність можливості незаконного впливу на потерпілих, свідків зі сторони зацікавленої особи, яким є обвинувачений, з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань. При цьому, колегія суддів вважає, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань під час досудового розслідування.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Всупереч доводам апеляційної скарги щодо необ`єктивності та упередженості суду, при розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесуальних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4