Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/775/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 146 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , не судимого згідно ст.89 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 08.11.2023 року до 06.01.2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Також цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 08.11.2023 року до 06.01.2024 року, включно, без визначення розміру застави, однак судове рішення відносно нього жодними учасниками не оскаржується.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження кримінальне провадження №0001272 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, не мають сталих виробничих зв`язків, атому наявні обґрунтовані підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: перебуваючи на волі обвинувачені можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, можуть переховуватися від суду з метою уникнення покарання, здійснити вплив на потерпілого та свідків, які не були допитані по провадженню.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просили змінити їх підзахисному ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання. Вказали на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказали, що важливою гарантією дотримання прав обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Зазначили про заборону катувань: практику Європейського суду з прав людини, стандартів та практики Європейського комітету з питань запобігання катуванням. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, захисники стверджували, що ОСОБА_9 утримуються під вартою більше 3 років, тобто поза межами розумних строків, та на тривалий розгляд справи, та на законність підстав для подальшого тримання їх підзахисного під вартою на їх думку відсутні, а тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 не є визначальним елементом ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів. Додали про те, що судом не враховано, той факт що ОСОБА_9 необхідно пройти курс лікування, який не можливо отримати в умовах слідчого ізолятору. Крім того, захист вважав, що судом не враховано те, що ОСОБА_9 одружений, має двох неповнолітніх дітей, працював, тобто має міцні соціальні зв`язки. За таких обставинах, захист вважає, що не наведено жодних доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання захисників підтримав та просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Має сім`ю, дружину та дітей. Зазначив, шо має низку хронічних захворювань та потребує належного лікування, яке в умовах слідчого ізолятору не проводиться. Додав, що за своїм фізичним станом потребує та йому призначено лікарями операційне втручання.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та сам ОСОБА_7 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід домашній арешт.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Також відмовлено задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника, адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 08.11.2023 року до 06.01.2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Зобов`язано керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_7 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження у наступних спеціалістів: хірурга, травматолога, невропатолога та реабілітолога (фізичного терапевта), а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування в умовах реабілітаційного медичного центру міста Миколаєва з метою реабілітації правої та лівої кінцівок ніг, забезпечити медичним препаратом «миль гамма», згідно з призначенням лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 23 листопада 2023 року.

Зобов`язано керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_9 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження у наступних спеціалістів: завершити обстеження та отримати консультацію у кардіолога, пульманолога - уролога-онколога, отоларинголога, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування, забезпечити медичними препаратами, зокрема, серетид 25/50 мг, аваміс, згідно з призначенням лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 23 листопада 2023 року.

Судове рішення мотивовано тим, що на даному етапі не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинувачених складу інкримінованих їм * кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи адвокатів щодо незаконності подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , суд вважає безпідставними, оскільки оцінює, у тому числі суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість їх переховування від правосуддя (п.1 ч.1 ст. 177 КПК)

Слід також зауважити, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України, їм загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що свідчить про наявність реальних ознак суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі захисту прав потерпілого (ст.2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, доводи захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 щодо незаконності подальшого тримання вказаних осіб під вартою, спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження, а наявність ризиків, які зазначені прокурором у клопотанні ( п.п.1, 3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) очевидні та реальні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції відносно його підзахисного та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в протоколі про затримання зазначено не вірний час затримання ОСОБА_7 , а саме фактичне його затримання відбулось о 08 год. 30 хв. 22.04.2020.

Крім того, працівник поліції намагався йому підкласти гаманець та норві автомобільні номери - дублікати.

Також, перебуваючи в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», керівництво пенітенціарної служби почали погрожувати його підзахисному з метою дізнатися місцезнаходження грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з тримання під варто, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146 КК України, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження доданими до клопотання, зокрема: протоколом ОМП, протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідка, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом пред`явлення речей для впізнання, протоколом обшуку, протоколом огляду предметів, постановою про визнання речовими доказами, протоколом огляду предметів, протоколом обшуку, висновками експерта.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 , оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що с ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому кримінальні правопорушення.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час колегією суддів не можуть бути враховані доводи захила про те, що судом не можу бути доведено обвинувачення ОСОБА_7 , оскільки вказане є лише версією сторони захисту, яка повинна бути перевірена в ході судового слідства та на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Разом з тим, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених п.п.1, 3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурорана предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_7 на особисту свободу.

Доводи обвинуваченого та його захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів, не можу бити враховано.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, відсутність засобів до існування та достатніх соціальних зв`язків, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому обвинувачується ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді позбавлення волі до 15 років.

Тобто, суддею районного суду належним чином враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні. Врахував, що ОСОБА_7 на даний час не має постійного місця роботи та доходів, що вказує на неналежний майновий стан.

Також, кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_7 за ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146 КК України є особливо тяжкими злочинами, що посягають на право власності та особи, які згідно Конституції України є непорушні вищою цінністю. Вкаазані кримінальні правопорушення вчиненні з застосуванням насильства щодо потерпілого, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі тстроком джо 15 років, що значно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

Про наявність ризиків свідчить те, що як вбачається з матеріалів справи причиною вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушення є бажання ОСОБА_7 заволодіти чужим майном.

В той же час, як зазначає захисник в апеляційній скарзі у ОСОБА_7 є грошові кошти, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу останній матиме змогу вільно користуватися ними та може вчинити спроби на переховування від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілого та свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 знає свідків та потерпілого, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_7 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Що узгоджується з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини - повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість. (Ухвала про неприйнятність від 05.07.2018 року, справа «Роман Іванович Гарєєв проти України»).

Що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Не можуть бути враховані доводи захисту з приводу того, що працівники ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» погрожували ОСОБА_7 , як підстава для зміни запобіжного заходу оскільки по-перше вказане не підтверджено жодними доказами, як і не підтверджено жодними доказами, а по-друге ОСОБА_7 утримується під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Також, не можуть бути враховані доводи захисту про неналежний стан здоров`я, як підстава для заміни запобіжного заходу, оскільки будь-яких протипоказань щодо утримання обвинуваченого в умовах установи попереднього ув`язнення не має, крім того, ухвалою суду першої інстанції, зобов`язано керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_7 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження у наступних спеціалістів: хірурга, травматолога, невропатолога та реабілітолога (фізичного терапевта), а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування в умовах реабілітаційного медичного центру міста Миколаєва з метою реабілітації правої та лівої кінцівок ніг, забезпечити медичним препаратом «Мильгамма», згідно з призначенням лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 23 листопада 2023 року.

Твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів не враховує, оскільки будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Крім того, навіть за наявності хронічних хвороб, які має обвинувачений ОСОБА_7 належна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань та медичним закладом, що належно забезпечено судом першої інстанції.

Разом з тим, не може бути враховані доводи захисту про не правильно зазначений час затримання ОСОБА_7 , оскільки вказане жодним чином не впливає на наявність встановлений ризиків у обвинуваченого ОСОБА_7 та може бути враховано під час ухвалення судового рішення по-суті, а саме зазначення строку відбування покарання.

Також не можуть бути враховані доводи захисту про те, що ОСОБА_7 підкинули гаманець, оскільки вказане не підтверджено доказами та вказані доводи повинні бути перевірені в ході проведення судового слідства..

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт.

А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, зокрема і шляхом виїзду до іншої країні, впливати на свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2023 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 08.11.2023 року до 06.01.2024 року, включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4