Номер провадження: 11-сс/813/1845/23
Справа № 946/8505/23 1-кс/946/2565/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001397 від 30.10.2023 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

встановив:

СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001397 від 30.10.2023 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2023 року, біля 12:55 год., в м.Ізмаїл Одеської області, водій ОСОБА_9 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння (етиловий спирт у концентрації 1,343%?) технічно справним автомобілем марки «Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_1 і рухаючись по пр. Незалежності з боку вул. Семінарської в напрямку вул. Болградської та в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 2.3-б, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9-а, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 12.4, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;

- п. 12.3. згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, водій

ОСОБА_9 внаслідок злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розрахував на їх відвернення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в населеному пункті з перевищенням швидкості руху на перехресті пр. Незалежності (не парна сторона) кут вул. Тульчианівська здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час перетинала проїжджу частину пр. Незалежності.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніо-торако-скелетної травми, тяжкої ВЧМТ, закритого перелому основи черепа, САК, закритого перелому скроневої кістки зліва, кома 2, забою грудної клітини важкого ступеню, закритого перелому грудини, забою легені зліва, забою серця, закритого перелому лобкових кісток з обох боків, забійних саден голови, грудної клітки, правої нижньої кінцівки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя.

30.10.2023 року ОСОБА_9 затриманий органом досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України.

31.10.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

31.10.2023 року старший слідчий СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком 60 днів, до 28.12.2023 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 214720 грн., із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися за межі м. Ізмаїл Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; здійснення незаконного впливу на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення; врахувавши вагомість наявних доказів про підозру останнього у вчиненні злочину, суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло з 21:00 год. до 07:00 год.

Захисник вказує, що підозра є необґрунтованою, підозрюваний не заперечує проти факту ДТП, однак вважає, що Правил дорожнього руху України не порушував, дитина несподівано вибігла на дорогу, та він зробив все можливе для уникнення зіткнення.

Крім того, захисник вказав, що обраний до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту у іншому кримінальному провадженні він не порушував, а тому вважає можливим застосувати до підозрюваного аналогічний запобіжний захід, який буде достатнім для виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК.

Також захисник вказав, що ризики у кримінальному провадженні відсутні, оскільки підозрюваний не має наміру переховуватись чи здійснювати вплив на свідків.

Крім того, захисник просить врахувати, що ОСОБА_9 мешкає з батьками та працює різноробочим в ТОВ «НІБУЛОН».

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що ухвала слідчого судді є законною, підозрюваному ОСОБА_9 обґрунтовано застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, та просив врахувати, що станом на час апеляційного розгляду постраждала дитина померла; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; а також скоїти інше кримінальне правопорушення.

Також слідчий суддя врахував ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2023 року (справа № 946/7168/23, провадження № 1-кп/946/582/23) ОСОБА_9 в іншому кримінальному провадженні №0000511 від 23.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121, ч.1 ст.146 КК України, раніше було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в період з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби строком до 22.11.2023 року. Тобто, підозрюваний ОСОБА_9 перебуваючи на домашньому арешті, за обвинуваченням у вчиненні тяжких злочинів, підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення за ч.2 ст.286-1 КК України, яке в силу ст. 12 КК України також являється тяжким злочином.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не порушував Правил дорожнього руху України, а дитина сама несподівано вибігла на дорогу, та він зробив все можливе для уникнення зіткнення, колегія суддів враховує, що всі обставини дорожньо-транспортної пригоди мають бути встановлені в ході подальшого досудового розслідування.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину. Підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Крім того, колегія суддів враховує повідомлення прокурора, що постраждала внаслідок ДТП дитина померла.

Доводи захисника про те, що слідчим суддею не перевірена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 , колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються змістом оскарженої ухвали.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_9 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, підозрюваний зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, як встановлено слідчим суддею, відносно ОСОБА_9 до відповідних судів направлені для розгляду ще три інших кримінальних провадження, а саме:

-до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001982 від 29.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.355 КК України;

-до Малиновського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000334 від 01.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України;

-до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000511 від 23.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України, який судом було повернуто прокурору для усунення недоліків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_9 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілої та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що як встановлено слідчим суддею окрім вказаного кримінального провадження, підозрюваний притягується до кримінальної відповідальності за скоєння інших кримінальних правопорушень, зокрема тяжких злочинів.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_9 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який наразі притягується до кримінальної відповідності за іншими кримінальними провадженнями за скоєння зокрема тяжких злочинів, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення стосовно існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на час його розгляду клопотання не завершено, що неможливо буде здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про можливість зміни підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такий запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися незданим гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_9 проживає з батьками та працює різноробочим у ТОВ «НІБУЛОН» не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Разом з тим, колегією суддів виявлена описка, допущена слідчим суддею у вступній частині повного тексту оскарженої ухвали, яка потребує виправлення. Зокрема, при визначенні дати постановлення ухвали у повному її тексті слідчим суддею вказана дата 01 листопада 2023 року, в той час як журнал судового засідання та резолютивна частина ухвали свідчить про те, що ухвалу було постановлено 31.10.2023 року, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати слідчому судді виправити допущену у вступній частині повного тексту оскарженої ухвали описку.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0001397 від 30.10.2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Рекомендувати слідчому судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області виправити описку допущену в повному тексті ухвали від 31.10.2023 року щодо дати її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4