Справа № 357/9711/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000478, внесене до ЄРДР 25.06.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, розлученого, до затримання працюючого старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Департаменту карного розшуку Національної поліції України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представники потерпілих адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

25.06.2023 року приблизно о 20 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 1,74 проміле алкоголю в крові, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керуючи технічно-справним автомобілем марки "BMW 320 D", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 89 км + 250 м автодороги сполученням Київ-Одеса Білоцерківського району Київської області в напрямку м. Одеса, діючи в порушення вимог п. 1.5, 2.3 (д) Правил дорожнього руху України, проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не відреагував на її зміну, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, під час руху, не обрав безпечну швидкість та належним чином не врахував дорожню обстановку, що вплинуло на втрату можливості контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого відбулася втрата керованості над автомобілем "BMW 320 D", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що спричинило його виїзд за межі проїзної частини праворуч з подальшим зіткненням з деревом, що розташоване за межами проїзної частини.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виникнення якої перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 (д), 2.9 (а), 12.1 Правил дорожнього руху України пасажири автомобіля "BMW 320 D", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді численних ушкоджень кісток скелета та внутрішніх органів з крововтратою від яких загинув на місці пригоди; ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої травми живота, розриву селезінки, множинних розривів печінки, розриву товстої кишки, ЗТГК, перелом правої ключиці, забою легень; гемопневмотораксу праворуч, ХСМТ, закритого стабільного компресійного перелому 7-го шийного хребця, ЗЧМТ, струс головного мозку; забійних ран голови; стороннього тіла кон`юктиви правого очного яблука; відшарування сітківки правого ока; масивного субкон`юктивного крововиливу; гематоми повік; відкритого перелому правого стегна; забійно-рваних ран правого коліна та гомілки; закритого уламкового перелому лівого стегна зі зміщенням; забійної рани лівого коліна; травматичного шоку ІІІ ст., перфорації печінкового кута ободової кишки; розлитого фіброзного перитоніту, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому обох лонних та сідничних кісток, перелому суглобової западини, правої здухвинної кістки, багатоуламковий перелом тіла лівої ключиці, перелом 10, 11 ребер праворуч, перелом поперечних паростків L2-L4 ліворуч, перелом бічної маси крижа праворуч, ЗЧМТ, забій головного мозку легкого ступеня, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Цивільні позови в частині матеріальної шкоди визнав повністю, в частині моральної шкоди не визнав, оскільки сума є значно завищеною і нього та його родини немає таких коштів. Пояснив, що 25.06.2023 року зустрівся з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . На ОСОБА_14 святкували день молоді, сиділи в кафе випивали. Святкування розпочалося десь о 16 годині, а на річку їхали десь приблизно о 19 годині. На святкуванні були його брат з невісткою, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_11 . Випили приблизно по 300 грам горілки, він особисто також випив грам 300 горілки. В ході святкування вирішили поїхати в Шкарівку на річку покупатися. На річку їхали він, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та ОСОБА_11 . Автомобіль на якому їхали це «ВМВ» 3 серії, належав одному із потерпілих. За кермом був ОСОБА_18 , в нього були ключі і він не вживав алкоголь. Він сидів поруч на пасажирському сидінні, ОСОБА_17 сидів за ОСОБА_19 , а за ним ОСОБА_20 . По дорозі зупинялися біля магазину АТБ, хотіли докупити алкоголь, Хто саме ходив до магазину та скільки купували алкоголю, не пам`ятає. Момент, як він опинився за кермом також не пам`ятає. Він не мав наміру в той день сідати за кермо, тому і залишив свій автомобіль. Автомобіль злетів з дороги. Про те, що він перебував за кермом, він дізнався коли йому показали фото з камер «безпечне місто». З потерпілим ОСОБА_21 він познайомився в той день. Момент, як він опинився за кермом не пам`ятає, однак чітко пам`ятає, що ОСОБА_19 він не погрожував, щоб пересісти за кермо. Повідомив, що внаслідок ДТП він не отримав тілесних ушкоджень, було два шрами, можливо від скла, можливо вдарився, за медичною допомогою не звертався. Під час руху в автомобілі ОСОБА_22 знімав все на камеру. Йому це відомо, оскільки захисник показував йому відео в приміщенні Печерського суду, коли вирішували питання обрання йому запобіжного заходу. Не заперечував, що керував транспортним засобом "BMW 320 D" у стані алкогольного сп`яніння, зокрема 1,74 проміле алкоголю в крові. Не заперечував, що під час керування порушив вимоги п. 2.9 (а), п. 1.5, 2.3 (д), 12.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких настала його смерть, потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, потерпілий ОСОБА_7 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Просив вибачення у потерпілого ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 25.06.2023 року, з друзями в кафе на масиві Леваневського святкували день молоді, він не пив. Приїхав його брат та ОСОБА_23 , відпочивали. Вирішили поїхати в Шкарівку купатися. Їхали ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , він був за кермом, оскільки не вживав алкоголь. Зупинялися біля продуктового магазину, де ОСОБА_23 сказав дай я проїду, він йому відмовив. На перехресті він включив показник повороту та зупинився. Денис затягнув ручник і вийшов з автомобіля, а він в свою чергу вийшов щоб посадити ОСОБА_23 назад в авто. Скориставшись тим, що водійське сидіння вільне ОСОБА_23 сів за кермо та розпочав рух, а він застрибнув на пасажирське сидіння. В автомобілі було гучно, грала музика, чи сміялися не пам`ятає. Чи здійснював хтось відеозапис не пам`ятає. Середа йому не погрожував, щоб сісти за кермо. Виїхали на трасу, почали набирати швидкість, їхали в лівій полосі, автомобіль повело. Цивільний позов підтримує в повному обсязі. Внаслідок ДТП він отримав значні тілесні ушкодження переламані ноги, не згинаються коліна, зламана ключиця, взагалі не бачить на праве око, розриви печінки, розриви товстої кишки, йому видалили селезінку та частину кишківника. На даний час він проходить платну болючу реабілітацію. Внаслідок ДТП йому завдані значнийфізичний біль та стражданнях, у зв`язку спричиненими травмами. Зазначив, що в нього були перспективи закінчити військову кафедру, піти на роботу, однак навчання він закінчити не зміг. Він навчався в БНАУ на 4 курсі, проходив практику, однак диплом не отримав, через травми.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 25.06.2023 року, з друзями в кафе на масиві Леваневського святкували день молоді. Був він, ОСОБА_11 , його друг, ОСОБА_18 , ОСОБА_24 і ОСОБА_25 . Всі, крім його брата ОСОБА_19 вживали алкоголь. Вирішили поїхати в Шкарівку купатися. Їхали на автомобілі БМВ 3 серії, ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 та він. За кермом був ОСОБА_19 , оскільки він не вживав алкоголь, поряд сидів ОСОБА_23 , він ззаду за водієм і біля нього ОСОБА_20 . Як ОСОБА_23 пересів за кермо він не пам`ятає. Коли їхали відчув три глухих удари, коли прийшов до тями, почав кричати, шукати брата. Брат був під ним, казав, що в нього все болить. Він почав кликати на допомогу. ОСОБА_11 мовчав. Далі бачив біля автомобіля багато людей, ОСОБА_26 стояв біля автомобіля. Про те, що знімав відео на телефон, дізнався в судовому засіданні, оскільки цей момент також не пам`ятає. Оскільки відео є, то мабуть знімав. Він час від часу втрачав свідомість. До тями прийшов у лікарні. Близько тижня був у реанімації, потім перебував на стаціонарному лікуванні. Його прооперували, повставляли пластини. Потім, оскільки в ОСОБА_27 невдало зробили операцію, його каретою швидкої допомоги відвезли до лікарні в м. Києві, де він перебував 52 дні. Наслідок ДТП він втратив роботу, його звільнили. Причини звільнення він не знає, бо з наказом не знайомий, так як перебуває на лікарняному. Родина обвинуваченого відшкодувала 2 тисячі доларів на лікування, які вони надали його матері. Внаслідок ДТП у нього переламаний хребет, ближче до тазу, йому повставляли шпиці, однак вони погано приживаються, постійно гноїться, знову потрібно оперувати. Також, йому вставили пластини в ногу. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, з підстав у ньому викладених.

За клопотання сторони захисту, для з`ясування обставин в частині відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні досліджено флешнакопичувач на якому міститься відеозапис з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 , за декілька хвилин до ДТП. З даного відеозапису убачається, що в автомобілі знаходяться ОСОБА_3 за кермом, поруч на пасажирському сидінні ОСОБА_8 , позаду за ним ще одна особа ( ОСОБА_11 ) та ззаду за водієм ОСОБА_7 . В автомобілі грає музика, особи веселі. Будь-яких інших обставин даним відеозаписом не зафіксовано.

Даний відеозапис узгоджується з показаннями обвинуваченого та потерпілих про те, хто знаходився в автомобілі та їх місце розташування, а також перебуванням за кермом обвинуваченого, що ніким з учасників не оспорюється та визнається ОСОБА_3 .

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів та цивільних позовів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , заподіяли потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння та потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Норми КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має вищу юридичну освіту, до затримання працював, позитивно характеризувався місцем роботи.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Врахувавши всі обставини справи в їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, заяву потерпілої ОСОБА_28 , яка просила розгляд справи проводити у її відсутність, позицію потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ставлення винного до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність тих, що його обтяжують, суд дійшов висновку необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Що стосується додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то суд враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого необережного злочину, встановлення прямого причинного зв`язку з порушенням ОСОБА_3 вимог пунктів Правил дорожнього руху України з вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, суд дійшов висновку, що воно має бути призначено у межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, в даному конкретному випадку, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, наслідкам, що настали, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

При цьому суд враховує положення ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд констатує, що необережні злочинні дії ОСОБА_3 мають істотні незворотні наслідки - спричинення смерті однієї особи та спричинення тяжких тілесних ушкоджень , небезпечних в момент заподіяння іншому потерпілому та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ще одному потерпілому.

Таким чином, незважаючи на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнання винуватості, щирого каятя, часткового відшкодування заподіяної шкоди, однак враховуючи ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину, обставини його вчинення, наслідки, що настали у виді смерті однієї особи та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент заподіяння іншому потерпілому та середньої тяжкості тілесних ушкоджень ще одному потерпілому, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. ст. 69, 69-1 КК України.

На думку суду, призначене основне покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції статі обвинувачення, та додаткове у межах санкції статті обвинувачення буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення, його наслідками і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Що стосується тверджень прокурора, висловлених у судових дебатах, про необхідність застосування ст. 54 КК України та позбавлення ОСОБА_3 спеціального поліцейського звання капітан поліції, то слід зазначити наступне.

Передбачене в ст. 54 КК України позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу у відповідності до ч. 2 ст. 52 КК України є додатковим покаранням, застосування якого характеризується такими особливостями:

-оскільки це додаткове покарання не передбачене в жодній із санкцій статей Особливої частини КК України, воно призначається тільки на підставі норми Загальної частини КК України - ст. 54 КК України;

-призначення цього покарання є правом, а не обов`язком суду, який призначає його за своїм розсудом з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного;

-це покарання відноситься до спеціальних видів і може бути призначене тільки тій особі, яка на момент постановлення вироку мала військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, надані їй у встановленому законом порядку;

-призначити це покарання суд може при засудженні особи за вчинення не будь-якого, а тільки тяжкого чи особливо тяжкого злочину;

-це покарання має безстроковий характер.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що покарання позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу призначається судом, зокрема, тому що вчинений особою тяжкий або особливо тяжкий злочин був пов`язаний саме із використанням прав та повноважень, якими володіє винний на підставі наявності відповідного військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Тобто, позбавленням військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу є додатковим покаранням, яке спрямоване не лише на здійснення морального впливу на засуджену особу, а й на позбавлення її тих переваг, які надають відповідні звання, ранг, чин, кваліфікаційний клас.

Враховуючи викладені вимоги закону, суд вважає, що застосування до ОСОБА_3 , в даному конкретному випадку додаткового покарання у виді позбавлення спеціального поліцейського звання капітан поліції, є недоречним, оскільки вчинений тяжкий злочинє є необережним, він не був повязаний із використання прав та повноважень, якими володіє ОСОБА_3 на підставі наявності відповідного спецільного поліцейського звання.

Таким чином, враховуючи, що призначення цього виду покарання є правом а не обовязком суду, тому з урахуванням конкретних обставин даної справи, та особи винного, його позитивної характеристики з місця роботи, суд вважає за можливе не призначати даний вид додаткового покарання.

Що стосується заявлених цивільних позовів, то суд дійшов наступного висновку.

Представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_5 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому останній просив стягнути з ОСОБА_3 800000 грн. моральної шкоди та 72215 грн. матеріальної шкоди.

Потерпілий та його представник підтримали цивільний позов та просили задовольнити, виключенням 1000 доларів США, що еквівалентно 36742 грн., які були відшкодовані родичами обвинуваченого на лікування, що в судовому засіданні підтверджено і самим потерпілим.

Представником потерпілого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_6 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому останній просив стягнути з ОСОБА_3 1000000 грн. моральної шкоди та 220006,52 грн. матеріальної шкоди.

Потерпілий та його представник підтримали цивільний позов та просили задовольнити, за виключенням 1000 доларів США, що еквівалентно 36742 грн., які були відшкодовані родичами обвинуваченого на лікування, що не заперечується в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В обґрунтування понесених матеріальних витрат представниками потерпілих надані документи, які підтверджують факт понесення матеріальних витрат на лікування внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень. Розміри заподіяної матеріальної шкоди, які зазначені в цивільних позовах, не заперечуються і самим обвинуваченим, він їх визнає в повному обсязі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Заявлені позивачами сума витрат на лікування, з урахуванням уточнень зазначених в ході судового розгляду, з огляду на часткове відшкодування обвинуваченим шкоди, підлягають задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 з огляду на доведеність, оскільки до цивільного позову надано копії підтверджуючих документів на придбання лікарських засобів та обладнання та проведення лікування, зокрема і оперативного втручання. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 документально підтверджений розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в загальній сумі 35473,00 грн. та на користь ОСОБА_8 документально підтверджений розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в загальній сумі 183264,52 грн.

Щодо вимог потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі - Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови ПВСУ передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладених норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та наявність обов`язку обвинуваченого відшкодувати потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдану моральну шкоду.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

ОСОБА_7 внаслідок отриманої травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані його здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача, він втратив роботу. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потребує тривалої реабілітації і лікування, погіршені його фізичні здібності у звичному житті.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 у розмірі 500000 грн. Такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до його збагачення.

ОСОБА_8 внаслідок отриманих травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми проходить лікування та реабілітації що призвело до значного ушкодження здоров`я, фізичного болю, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. ОСОБА_8 через отримані травми не зміг закінчити навчання, отримати диплом, позбавлений можливості реалізувати себе на військовій кафедрі, стан його здоров`я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потребує тривалої реабілітації і відновлення. Погіршені його фізичні здібності у звичному житті.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_8 у розмірі 800000 грн. Такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до його збагачення.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що цивільні позови в частині моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки її розмір необґрунтований, не містить відповідного розрахунку та експертизи, а також з огляду на обстановку, яка зафіксована в автомобілі за декілька хвилин до ДТП, що всіх присутніх в автомобілі все влаштовувало, ніхто не зупинив обвинуваченого, а тому всі винуваті в наслідках даної події, не заслуговують на увагу, оскільки розгляд справи проводиться лише відносно особи і лише в межах пред`явленого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України. Обстановка в автомобілі за декілька хвилин до ДТП, не свідчить про відсутність фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілих, позбавлення можливості їх реалізації, внаслідок отримання травм. Обстановка автомобілі не є підставою для відшкодування моральної шкоди в даному конкретному випадку, оскільки згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто в даному конкретному випадку, підставою для відшкодування шкоди є наявність кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, та встановлення її винуватості.

Вимогами ст. 242 КПК України, передбачено, що саме до повноважень органу досудового розслідування відносяться підстави, за яких слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи для встановлення розміру шкоди немайнового характеру, зокрема у випадку, якщо потерпілий не може їх визначити. При цьому визначення розміру моральної шкоди, яка була заподіяна потерпілому, є прерогативою виключно суду, який з урахуванням обставин, вказаних у ст. 23 ЦК України, встановлює суму грошового стягнення, яку необхідно компенсувати особі, яка зазнала моральних страждань внаслідок протиправних дій обвинуваченого. Отже проведення відповідного експертного дослідження з метою встановлення моральних страждань у потерпілого не є обов`язковим для визначення розміру передбаченого положеннями ст. 1167 ЦК України відшкодування.

Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - з іншого.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року на автомобіль марки «BMW 320D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучені подушку безпеки з водійський дверцят зі слідами речовини бурого кольору, подушку безпеки з лівої передньої стійки дверцят (шторка) зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору із внутрішньої сторони водійських дверей, змив речовини бурого кольору з торпеди ліворуч від керма, змив речовини бурого кольору з нижньої правої частини керма, зріз тканини обшивки салону автомобіля над водійським сидінням з слідами речовини бурого кольору скасувати, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 6453 грн. 00 коп.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 12.12.2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.06.2023 року по 11.12.2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, однак не більше ніж на 60 днів, утримуючи в умовах ДУ Київський СІЗО.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 35473 (тридцять пять тисяч чотириста сімдесят три) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 (п`ятсот тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 183264,52 (сто вісімдесят три тисячі двісті шістесят чотири) грн. 52 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди 800000 (вісімсот тисяч) грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року на автомобіль марки «BMW 320D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучені подушку безпеки з водійський дверцят зі слідами речовини бурого кольору, подушку безпеки з лівої передньої стійки дверцят (шторка) зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору із внутрішньої сторони водійських дверей, змив речовини бурого кольору з торпеди ліворуч від керма, змив речовини бурого кольору з нижньої правої частини керма, зріз тканини обшивки салону автомобіля над водійським сидінням з слідами речовини бурого кольору.

Речові докази:

- автомобіль марки «BMW 320D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , який зберігається на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, розташованому на 3-му кілометрі автомобільної дороги Р-17 сполученням Біла Церква - Володарка, Білоцерківського району, Київської області (кадастровий номер земельної ділянки 0:01:029:0134) повернути ОСОБА_8 , як власнику майна;

- вилучені подушку безпеки з водійський дверцят зі слідами речовини бурого кольору, подушку безпеки з лівої передньої стійки дверцят (шторка) зі слідами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору із внутрішньої сторони водійських дверей, змив речовини бурого кольору з торпеди ліворуч від керма, змив речовини бурого кольору з нижньої правої частини керма, зріз тканини обшивки салону автомобіля над водійським сидінням з слідами речовини бурого кольору, які передані на відповідальне зберігання в камеру зберігання речових доказів ТУ ДБР у м. Києві, за адресою м. Київ, вул. О. Теліги, 8 знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 6453 ( шість тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 00 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_29