КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6715/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника володільця майном ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000249 та накладено арешт на вилучене 22.08.2023 року за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення обшуку, а саме:

- грошові кошти в сумі 5 400 доларів США;

- грошові кошти в сумі 5 000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 1 000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 7 000 євро.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник володільця майном ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 про накладення арешту на грошові кошти, які вилучені у ОСОБА_6 .

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023, повернути ОСОБА_6 вилучені грошові кошти, а саме: грошові кошти в сумі 5 400 доларів США; грошові кошти в сумі 5 000 доларів США; грошові кошти в сумі 1 000 доларів США; грошові кошти в сумі 7 000 Євро, повідомивши про це суд.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України

Апелянт вказує на те, що прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 вже звертався до Печерського районного суду м. Києва з аналогічним, за змістом та вимогами, клопотанням від 23.08.2023 про арешт грошових коштів ОСОБА_6 , вилучених під час обшуку 22.08.2023. З цього приводу ухвалено судове рішення 30.08.2023, яким відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, яке останнім не оскаржено та набрало законної сили 05.09.2023. Дана ухвала долучена стороною захисту до заперечень на клопотання прокурора, однак не була безпосередньо досліджена слідчим суддею у судовому засіданні 13.10.2023 так само як і усі інші матеріали справи.

Також апелянт зазначає, що слідча суддя не перевірила виконання прокурором вимог ст. 171 КПК України, не дослідила відношення арештованих грошових коштів до матеріалів кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023, не встановила чи визнані вони, у встановленому законом порядку, речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та чи відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Також апелянт звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 у справі № 757/32076/23-к, дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів, під час обшуку 22.08.2023, не надавався. Клопотання прокурора про арешт майна, вилученого у помешканні ОСОБА_6 , до Печерського районного суду м. Києва подано 18.09.2023, тобто через 27 днів після його вилучення. Незважаючи на це, слідча суддя не виконала вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України, а навпаки розглянула клопотання прокурора, подане з порушенням вимог ст. 171 КПК України.

При цьому грошові кошти, виявлені та вилучені під час обшуку в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , не належать ОСОБА_6 , а належать ОСОБА_10 , військовослужбовцю, який призваний за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 є його заробітною платою та зберігалися в старшого брата ОСОБА_11 , який є чоловіком ОСОБА_6 .

Крім того апелянт зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено за відсутності жодних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_6 , до вчинення будь-якого кримінального правопорушення, у тому числі й правопорушення, щодо вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023.

Жодних ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а саме доказів можливого приховування, пошкодження, псування, зникнення грошових коштів, запобігання якому є завданням арешту майна, прокурором у клопотанні не наведено та до суду не надано.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників володільця майном ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останні просили задовольнити з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника володільця майном та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000249 від 17.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Кіровоградської області діє організована група осіб, до якої входять посадові особи ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області, приватний нотаріус Кропивницького державного нотаріального округу, помічник приватного нотаріуса, інженер-землевпорядник, та інші особи, які налагодили протиправний механізм отримання та видачі земельних ділянок громадянам України на території Кіровоградської області без їх відома та участі.

Встановлено, що у період 2015-2021 років службовими особами ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області, за попередньою змовою з представниками групи компаній «I&U Group», бенефіціаром якої є ОСОБА_12 , а також пов`язаних з ним осіб, за протиправною схемою здійснено виведення земель сільськогосподарського призначення з Державної власності.

З метою вчинення зазначених кримінальних правопорушень ОСОБА_12 залучено підпорядкованих йому працівників земельного відділу групи компаній «I&U Group» роль яких полягала у підшукуванні осіб серед мешканців Житомирської, Рівненської, Волинської, Київської, Дніпропетровської та інших областей, на яких в подальшому здійснювалось фіктивне оформлення земельних ділянок на території Кіровоградської області, або ж підшукування паспортних даних таких осіб, від імені яких видавались довіреності без їх відома та участі.

З метою забезпечення плану щодо незаконного виведення земель сільськогосподарського призначення з Державної власності, на працівників земельного відділу групи компаній «I&U Group» видавались доручення від підставних осіб, щодо оформлення права власності на земельні ділянки та подальшого переоформлення у власність ОСОБА_12 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період 2015 - 2021 років, зазначені особи отримали від імені підставних осіб не менше 7600 довіреностей на право безоплатного отримання та подальшого продажу земельних ділянок з цільовим призначення для ведення ОСГ.

Крім того, з метою забезпечення переважного права на виділення у власність земельних ділянок, учасниками організованої групи вчинялось масове підроблення посвідчень учасників бойових дій (АТО). З цією метою до протиправної схеми залучено ряд приватних нотаріусів, зокрема приватних нотаріусів на території Житомирської, Рівненської, Дніпропетровської, Київської та інших областей, якими посвідчувались завідомо підроблені посвідчення учасників бойових дій (АТО).

В подальшому з використанням фіктивних довіреностей та посвідчень учасників АТО, членами земельного відділу групи компаній «I&U Group» до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області подавались заяви про дозвіл на розробку проектів землеустрою та виділення у власність земельних ділянок підставним особам.

Для безперешкодної реалізації злочинного плану до вчинення кримінального правопорушення залучались працівники структурних підрозділів та начальники ГУ ДГК в Кіровоградській області, які займали вказану посаду в різні періоди часу, які сприяли у безперешкодній видачі наказів про дозвіл на розробку проектів землеустрою та передачі їх у власність підставним особам.

Після виділення зазначених земельних ділянок у власність підставним особам, з метою легалізації майна отриманого злочинним шляхом, здійснювалось їх переоформлення у власність ОСОБА_12 або підконтрольним йому фізичним та юридичним особам, шляхом укладання фіктивних договорів купівлі продажу, до якого залучено приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_13 , якою в тому числі здійснювалось втручання в діяльність інформаційних систем та вчинялись нотаріальні дії під час перебування останньої за кордоном.

Крім того з метою подальшого використання майна отриманого злочинним шляхом, земельні ділянки виведені за протиправною схемою із державної власності, ОСОБА_12 та підконтрольними йому особами здаються в оренду підприємствам які входять до групи компаній «I&U Group», з метою отримання прибутку від використання такого майна.

Під час вивчення матеріалів, які надійшли з Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області, за результатами виконання доручення встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетна секретар власника агрохолдингу «I&U Group» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

22.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 у справі № 757/32076/23-к проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого, зокрема, виявлено та вилучено:

- грошові кошти в сумі 5400 доларів США;

- грошові кошти в сумі 5000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 1000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 7000 євро.

18.09.2023 року прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене у ході обшуку від 22.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 у справі № 757/32076/23-к за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000249 а саме:

- грошові кошти в сумі 5400 доларів США;

- грошові кошти в сумі 5000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 1000 доларів США;

- грошові кошти в сумі 7000 євро, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що перелічені вище грошові кошти відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 22.08.2023 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На даний час, з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження вищевказаного майна, а саме: грошових коштів в сумі 5400 доларів США; грошових коштів в сумі 5000 доларів США, грошових коштів в сумі 1000 доларів США, грошових коштів в сумі 7000 євро, виникла необхідність у накладенні на них арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів.

13.10.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від задоволено вказане клопотання прокурора.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому, були досліджені матеріали судового провадження, заслухано пояснення прокурора щодо заявленого клопотання та підстав його задоволення, заперечення представника володільця майном щодо його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 22.08.2023 правомірно визнане речовими доказами (а.с. 147-149).

Тому твердження апелянта про те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта, що грошові кошти, виявлені та вилучені під час обшуку в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , не належать ОСОБА_6 , а належать ОСОБА_10 , військовослужбовцю, який призваний за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 є його заробітною платою та зберігалися в старшого брата ОСОБА_11 , який є чоловіком ОСОБА_6 , мають бути перевіренні органом досудового розслідування під час подальшого встановлення обставин кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023.

При цьому дані твердження не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, як стверджує апелянта, що грошові кошти належать ОСОБА_10 , про те останній з апеляційною скаргою не звертався.

Однак є слушними твердження апелянта, що обшук та вилучення грошових коштів відбувся 22.08.2023, клопотання до Печерського районного суду м. Києва подано 18.09.2023, тобто з недотриманням прокурором положень ч. 5 ст. 171 КПК України. Проте дана обставина не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України, оскільки слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження, на час прийняття рішення, вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника володільця майном ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4