Справа № 755/4739/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000776 від 26.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше судимого:

24.05.2017 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 15.02.2018 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 08.11.2018 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі; 26.08.2020 звільненого умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 11 місяців 21 день; 18.08.2023 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 16.10.2023 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі угоди про визнання винуватості на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

25.02.2023 близько 00 год 30 хв, тобто під час дії Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, ОСОБА_4 перебував за адресою: м. Київ, бульв. Перова, 36, біля ТРЦ «Квадрат», а саме біля гаражного боксу ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», де у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, поєднаного з проникненням до сховища, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_4 підійшов до вхідних дверей гаражного боксу ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», у якому зберігаються матеріальні цінності ТОВ «СІЛЬПО-ФД», в тому числі електроскутери, який не призначений для входу сторонніх осіб. Усвідомлюючи, що він не має права доступу до вказаного гаражного боксу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 за допомогою заздалегідь підготовлених пасатижів, які мав при собі, зламав навісний замок, що знаходився на вхідних дверях та проник у вищевказаний гаражний бокс.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи у вказаному гаражному боксі, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що його дії є таємними для оточуючих, оглянув речі, що знаходяться в приміщенні гаражного боксу та обрав предметом свого злочинного посягання електроскутер марки «JCADI», модель «J-MD» з номером шасі НОМЕР_1 , що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», вартість якого згідно висновку експерта становить 31950 грн 00 коп.

У подальшому, ОСОБА_4 викотив вищевказаний електроскутер із гаражного боксу та з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном.

Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на суму 31950 гривень 00 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 25.02.2023 близько 00 год 30 хв він перебував за адресою: м. Київ, бульв. Перова, 36, біля ТРЦ «Квадрат», підійшов до вхідних дверей гаражного боксу ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», переконавшись, що ніхто за ним не спостерігає, зламав навісний замок за допомогою пасатижів, які мав при собі та проник у гаражний бокс. З гаражного боксу він вирішив забрати електроскутер марки «JCADI». В подальшому хотів його продати. Він старається працювати неофіційно, але зараз не має роботи. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Захисник ОСОБА_6 під час виступу у судових дебатах вважав, що немає підстав кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки воєнний стан діє на території всієї країни, але у м. Києві, як такі, воєнні дії не відбуваються. Тому його діяння має кваліфікуватись за ч. 3 ст. 185 КК України.

Оцінюючи доводи захисника з приводу кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ст. 2, 11 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Частиною 4 статті 185 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», котра дії з 07 березня 2022 року, визначено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене у т.ч. в умовах воєнного стану.

У даному випадку, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє і по нині, зокрема на час вчинення дії обвинуваченою в цій справі.

Пояснювальна записка до проєкту Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» вказує, що змінами до Кримінального кодексу України пропонується доповнити склади злочинів, передбачені в статтях 185, 186, 187, 189, 191 КК України, кваліфікуючою ознакою - вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Наведене ґрунтується в т.ч. на тому, що в Україні триває запекла війна у зв`язку з нападом російської федерації. На превеликий жаль, нерідко такі обставини використовуються зловмисниками з метою фактично заволодіння майном шляхом проникнення до квартир, житлових будинків, офісів чи закладів торгівлі (згадуються, в якості прикладу, таких дій регіони Нетішин Хмельницької області, Лубни, Кременчук, Полтава, Охтирка Сумської області, Таврійськ Херсонської області, тобто міста всієї країни).

Суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану. Водночас ухвалення запропонованих законопроектом змін сприятиме загальній превенції, тобто запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень цього виду та підвищенню ефективності засобів кримінально-правового реагування на такі прояви цивільних осіб.

Тим самим, відсутні ґрунтовні підстави, на противагу наведеним, уважати, що Закон № 2117-IX від 03 березня 2022 року звужує чинність норми ч. 4 ст. 185 КК України в його редакції територією активних бойових дій та/або окупованих територій, а не виходить з факту уведення воєнного стану та території, де мало місце діяння на дату вчинення.

Також судом зауважується, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, а тому при дослідженні питання щодо дії норми (закону) треба аналізувати її поелементно.

З урахуванням того, що, в даному випадку, диспозицію ч. 4 ст. 185 КК України не можна вважати бланкетною, оскільки вона не посилається на інші закони чи нормативні акти у визначенні заборонених діянь, а визначає їх у своєму тексті.

Відповідно до цього положення забороняється: «таємне викрадення чужого майна».

Власне ця заборона і є диспозицією ч. 4 ст. 185 КК України, яка супроводжується визначеними в цьому ж положенні санкціями.

Відсилка до «воєнного стану» міститься не в диспозиції цієї норми, а власне у формулюванні «умови», яка визначає, коли її диспозиція може бути застосована: «в умовах воєнного стану». Якщо «воєнний стан» введений - умова виконана, і діє диспозиція ч. 4 ст. 185 КК України.

Умови, що визначають застосування диспозиції норми, в теорії права відносять до гіпотези норми. Таким чином, слова у ч. 4 ст. 185 КК України «в умовах воєнного стану» визначають один із елементів гіпотези норми, який - поряд із загальними елементами умов настання кримінальної відповідальності, що містяться в Загальній частині Кримінального кодексу України, - визначає можливість застосування диспозиції і, відповідно, санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, 25 травня 2023 року Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу у кримінальній справі № 722/594/22т (провадження № 13-27кс23), згідно з якою повернула справу на розгляд колегії суддів. Відсутність підстав для прийняття справи до свого провадження мотивувала так:

7.1. Після доповнення Законом № 2117-IX статей 185-187, 189 та 191 КК кваліфікуючою ознакою «в умовах воєнного стану» суди першої та апеляційної інстанцій однаково підійшли до застосування таких норм матеріального права, формуючи у цьому контексті єдину правозастосовну практику.

7.2. Правову позицію щодо оцінки крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК), відповідно до якої кваліфікуюча ознака «вчинення злочину в умовах воєнного стану» не є тотожним поняттям до обставин вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, висловив і Касаційний кримінальний суд, зокрема, в ухвалі від 17 січня 2023 року (справа № 404/3367/22, провадження № 51-207ск23). Позиція Касаційного кримінального суду є сталою, оскільки неодноразово переглядаючи судові рішення щодо осіб, засуджених за різні злочини з кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану», Суд не ставив під сумнів правильність кваліфікації дій винних осіб за цією ознакою (ухвали від 23 листопада 2022 року у справі № 466/1973/22 та від 05 грудня 2022 року у справі № 175/965/22; постанова від 02 березня 2023 року у справі № 477/378/22). Інших правових позицій щодо цього питання суд касаційної інстанції не висловлював.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к) зазначено, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Це підтверджує й усталена судова практика, узагальнена, зокрема, у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність його вини у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК У країни, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, думку прокурора, особу винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує положення ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року, затверджено угоду про визнання винуватості. ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, а саме 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання з урахуванням вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до ухвалення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року та застосувати ч. 1 і ч. 4 ст. 70 КК України.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні: електроскутер помаранчевого кольору з чорними вставками з надписом «Сільпо» на корпусі, який передано під зберіганльну розписку представнику потерпілого ОСОБА_7 - залишити представнику потерпілого ОСОБА_7 ; навісний замок та первинну упаковку, що запаковані до спец пакету Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 019758) - знищити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/111-23/13278-ТР від 29.05.2023 у розмірі 943 грн 90 к. та за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1264/23 від 26.03.2023 у розмірі 220 грн 00 к., у загальному розмірі 1163 грн 90 к.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику, прокурору та надсилається представнику потерпілого.

Суддя: ОСОБА_1