Справа № 362/6661/23
Провадження № 1-кп/362/701/23
ВИРОК

Іменем України

30.10.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000222 від 16.02.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Томашівка Фастівського району Київської області, українець, громадянин України, освіта середня технічна, стрілець-помічник гранатометника гранатометного відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , солдат Збройних Сил України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Так, ОСОБА_4 було призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з питань мобілізації та мобілізаційної готовності) № 12 від 07.03.2022, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 51 від 07.03.2022 рядового ОСОБА_4 зараховано на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-гранатометника гранатометного відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_1 .

29.12.2022 з 09:00 год. ОСОБА_4 відпустили у звільнення, з якого останній мав повернутись 30.12.2022 о 07:00 год.

Однак солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період, перебуваючи на вищезазначеній посаді розуміючи, що в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який триває дотепер, достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують проходження ним військової служби, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 30.12.2022 о 07:00 год. не прибув вчасно зі звільнення до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 та до 11:00 год. 24.01.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Надалі 24.01.2023 об 11:00 год. солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 та заявив про себе, чим припинив вчиняти це правопорушення. Цими діями ОСОБА_4 порушив вимоги ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_4 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення. Такі свої пояснив нестримним бажанням здійснювати захист України на Донецькому напрямку, однак без відповідних документів йому не вдалося потрапити на передову, повернувся до своєї частини. Після повернення до військової частини проходив навчання по протиповітряній обороні та протитанкових військах. Наголосив, що і зараз бажає виконувати свій обов`язок по захисту Батьківщини саме на передовій. Щиро розкаявся у скоєному, розуміє, що вчинив неправильно, зробив відповідні висновки і не допустить такої поведінки у майбутньому, просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, водночас суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, без негативних характеристик за місцем служби, обмежено придатний до служби відповідно до рішення оформленого довідною ВЛК № 1361-п від 14.08.2023, перебуває у цивільному шлюбі, на його утриманні перебуває матір похилого віку, раніше не судимий,

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 положень ст.75 КК України, суд враховує особу винного, який у судовому засіданні надав зізнавальні показання, беззастережно визнав вину у скоєному, в умовах збройної агресії проти України приймає активну участь у її захисті та висловив твердий намір продовжувати сумлінно виконувати службові обов`язки, а тому суд погоджується з позицією прокурора, яка висловлена у судових дебатах, щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України у даному випадку, а також застосовує положення ст. 75 і ч. 5 ст. 407 КК України у редакціях, які діяли на момент вчинення кримінального правопорушення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 і ч. 2 ст. 5 КК України.

Отже, зважаючи на вищезазначене, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції інкримінованого правопорушення у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції, є справедливим та співмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 здійснює командир Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби - командир військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1