ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/308/15-к Номер провадження 11-кп/814/2658/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

та обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з доповненнями, адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 січня 2024 року включно.

Продовжено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 січня 2024 року включно.

Продовжено ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 12 січня 2024 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисників про негайне звільнення обвинувачених з-під варти.

Мотивуючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі (з доповненнями) адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду відносно ОСОБА_10 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, негайно звільнити ОСОБА_10 з-під варти.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд присяжних не надав оцінку доказам невинуватості підзахисних , які наведені в клопотанні про негайне звільнення та не застосував правові висновки Верховного Суду та інші законодавчі підстави щодо негайного звільнення з під ватри викладені в клопотанні та які мають бути враховані при перегляді ухвали незаконного складу суду присяжних.

В апеляційній скарзі ( з доповненнями) адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_12 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим та задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу обом обвинуваченим на особисте зобов`язання.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість судового рішення, допущеного судом свавілля та ухвалення такого незаконним складом суду .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу районного суду скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд повністю залишив поза увагою можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_11 такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт

Цілодобовий домашній арешт з постійним носінням електронного засобу контролю нарівні з триманням під вартою здатен позбавити обвинуваченого можливості впливати на свідків та потерпілих, адже він буде знаходитись під постійним контролем правоохоронних органів і буде територіально обмежений межами квартири, в якій проживає.

Позиція учасників судового провадження.

Заслухавши доповідача, вислухавши доводи обвинувачених та їх захисників на підтримку поданих апеляційних скарг, промову прокурора, який заперечив проти задоволення принесених апеляційних скарг та прохав залишити ухвалу суду без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000192 за обвинуваченням ОСОБА_10 , за ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 377, ч.3 ст. 27 п.6, п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 , за ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 377, ч.3 ст. 27 п.6, п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 377, п.6, п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні 20 вересня 2023 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 12 січня 2024 року включно.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежене з огляду на суспільний інтерес.

Згідно з вимогами пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Статтею 194 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.50, п.51 рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року). При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначене в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, правильно пославшись на обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачені ст.177 КПК України, що були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не зменшилися.

Також, суд належним чином врахував, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні у співучасті з іншими особами особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та тяжкого злочину проти правосуддя з мотивів та у спосіб, які свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, з урахуванням складності кримінального провадження, необхідного під час судового розгляду додаткового допиту свідків, поведінки обвинувачених у судових засіданнях, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам ймовірного переховування від суту та впливу на свідків чи потерпілих.

Також при ухваленні рішення судом враховано, що оскільки родина ОСОБА_10 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_10 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені фінансові та статусні можливості ОСОБА_10 в сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Про ймовірну можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обвинуваченим ОСОБА_12 свідчить те, що він висловлював бажання відмовитись від громадянства України, про що він особисто у серпні 2022 року написав заяву.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність вищевказаних ризиків для скасування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення існуючих ризиків, суду не надано. Не надано таких і апеляційному суду.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, місцевий суд, всупереч доводам апелянтів, взяв до уваги усі дані про осіб обвинувачених, вік та стан здоров`я, сімейний і майновий стан, те, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою за станом здоров`я.

Оцінюючи ці обставини, апеляційний суд враховує, що хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також необхідно зазначити , що в оскаржуваній ухвалі суд належним чином мотивував чому неможливо у даному конкретному випадку застосувати щодо кожного з обвинувачених більш м`які запобіжні заходи.

Разом з цим, необхідно зазначити, що суд на даній стадії розгляду провадження не може надавати оцінку будь-яким доказам, у тому числі щодо їх належності та допустимості, а тому доводи апелянтів про неврахування судом доказів невинуватості обвинувачених є неспроможними.

Доводи апелянтів, що питання продовження строку тримання під вартою в Пирятинському районному суді Полтавської області вирішувалося судом присяжних, а не головуючим, не є істотним порушенням вимог крммінального процеуального закону яке тягне за собою скасування судового рішення.

Доводи захисника ОСОБА_13 про свавільність, допущену судом першої інстанції та оцінка попередніх ухвал апеляційного суду, жодним чином не спростовують правильність висновків місцевого суду, а тому на увагу не заслуговують.

Згідно ст.72 КК України в редакції Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26.11.2015 № 838-VIII в даному випадку не підлягає до застосування, оскільки він застосовується до осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

Трактування даної норми Закону захисниками на свій розсуд не впливає на законність прийнятого судом першої інстанції рішення та не тягне за собою негайне звільнення обвинувачених з-під варти.

З огляду на викладене, висновки суду про продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів,- У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями, адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з доповненнями, адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4