Справа № 461/9056/23
Провадження № 1-кс/461/5993/23
УХВАЛА

іменем України

26.10.2023 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу керівника незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей в ЄРДР, згідно поданих заяв, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник керівник незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України.

Скаргу мотивує тим, що 18.09.2023 року керівником незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 було подано Президенту України, Голові офісу Генерального прокурора України, в спеціалізовану антикорупційну прокуратуру України, Голові Верховної Ради України заяви про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України. Вказані злочини вчинені, на думку заявника, посадовими особами, які надавали згоду на передачу санаторію «Пролісок» в м. Моршин Львівської області без погодження місцевої влади до Державної прикордонної служби України.

Просить поновити йому термін на оскарження бездіяльності посадових осіб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей в ЄРДР, згідно поданих заяв, оскільки скаржник хворів. Також просить зобов`язати уповноважених осііб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області внести відомості відповідно до його заяви від 18.09.2023 р. про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР, передбачених ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України, визнати бездіяльність посадових осіб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області щодо нереагування на заяву керівника незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 від 18.09.2023 р. щодо невнесення уповноваженими особами відомостей в ЄРДР.

Стверджує, що 20.10.2023 року ним було отримано відповідь від заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 за № 24-79ВИХ-2324-3610_23 від 16.10.2023 р., в якій йому фактично було відмовлено в реєстрації заяви від 18.09.2023 р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Скаржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та наслідки неявки, однак подав заяву про розгляд вказаної скарги без його участі, в якій вимоги скарги підтримав та просив її задоволити. Суд приходить до переконання, що неявка скаржника за таких обставин не перешкоджає розгляду скарги, враховуючи також обмежені законом строки розгляду даної категорії справ.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити повністю, з підстав, наведених у відповіді заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 за № 24-79ВИХ-2324-3610_23 від 16.10.2023 р., яка направлялася скаржнику.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та документи, які долучені до неї, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею встановлено, що в матеріалах скарги є заява про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України від 18.09.2023 року підписана керівником незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 адресована Президенту України, Голові офісу Генерального прокурора України, в спеціалізовану антикорупційну прокуратуру України, Голові Верховної Ради України.

Однак в матеріалах скарги відсутні будь-які докази звернення ОСОБА_4 до Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області з заявою про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України від 18.09.2023 року та направлення вказаного повідомлення на адресу Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області.

Однак, 20.10.2023 року скаржником було отримано відповідь від заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 за № 24-79ВИХ-2324-3610_23 від 16.10.2023 р., в якій йому фактично було відмовлено в реєстрації заяви від 18.09.2023 р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

При цьому, встановлено, що Львівською обласною прокуратурою розглянуто заяву скаржника від 18.09.2023 р., яке надійшло в органи прокуратури із Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо незаконного передання нежитлової будівлі Моршинського санаторію «Пролісок» (для дітей з батьками) до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби та з інших питань.

Встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 02.12.2013, залишеним у силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.2014, у справі за позовом Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, вилучено із незаконного володіння ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» і повернуто нежитлову будівлю - санаторний корпус з ліжковим фондом 502 ліжка цілорічного використання в державну власність.

В подальшому, Кабінетом Міністрів України видано розпорядження від 07.06.2017 № 376-р «Про віднесення нежитлової будівлі санаторного корпусу у м. Моршині до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби», а 14.07.2017 здійснено державну реєстрацію права власності на вказане приміщення за державою в особі Адміністрації Державної прикордонної служби.

Водночас, ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» подано до Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву про визнання протиправним та скасування вищевказаного розпорядження Кабінету Міністрів України, у задоволенні якої 05.04.2018 судом відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 рішення суду першої інстанції у справі № 826/14557/17 залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Аналогічно, Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 05.03.2020 залишено без задоволення касаційну скаргу ТзОВ «Санаторій для дітей з батьками «Пролісок» подану на вищевказані рішення судів попередніх інстанцій. Зокрема. Верховним судом констатовано, що розпорядження КМУ віл 07.06.2017 X» 376-р є правомірним та таким, шо прийняте згідно вимог чинного законодавства України.

Таким чином, як вбачається з вказаних судових рішень, рішення про передачу у державну власність нежитлової будівлі Моршинського санаторію «Пролісок» (для дітей з батьками) та до сфери управління Адміністрації Державної прикордонної служби, було прийнято цілком правомірно, що підтверджується вищевказаними судовими рішеннями, які вступили у законну силу.

Будь-яких інших конкретних відомостей про вчинення. кримінальних правопорушень передбачених за ст. ст. 190 191, 364, 365, 366 КК України, які б не були предметом розгляду судових органів, скаржник ОСОБА_4 у скарзі не навів.

Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298. Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Крім цього, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Таким чином, КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень, що містять у собі відомості про склад кримінального правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо у заявах чи повідомленнях таких фактичних даних не зазначено, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За змістом положень ч.1 ст.214 КПК України та ст.2 КК України, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про відсутність даних, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР, передбачених ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України, про які скаржник зазначає у своїй заві від 18.09.2023 р.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до переконання, що немає правових підстав для зобов`язання посадових осіб Львівської обласної прокуратури, ГУНП у Львівській області внести відомості згідно заяви від 18.09.2023 р. про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 190, 191, 364, 365, 366 КК України.

Розглядаючи вимогу про визнання бездіяльності посадових осіб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області щодо нереагування на заяву керівника незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 від 18.09.2023 р. щодо невнесення уповноваженими особами відомостей в ЄРДР, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію, зобов`язання припинити дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, КПК України не надає повноважень слідчому судді визнати дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, а тому в цій частині вимог скарги необхідно відмовити.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Таким чином, оскільки доводи, які викладені в скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.303-307, 376 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги керівника незалежного детективно-журналістського бюро розслідувань ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Львівської обласної прокуратури та ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей в ЄРДР, згідно поданих заяв, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1