Справа № 601/319/24
Провадження №1-кс/601/102/2024
У Х В А Л А

06 лютого 2024 року Кременецький районний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці заяву судді Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 про самовідвід,-

встановив:

В провадженні судді Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000014 від 04 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 390-1 КК України (справа № 601/319/24 (пров. 1-кп/601/83/2024).

05 лютого 2024 року суддя ОСОБА_3 подав заяву про самовідвід, посилаючись на те, що він не може брати участь у розгляді вказаного кримінального провадження, оскільки 19 вересня 2023 року ним винесено постанову, якою визнано винним ОСОБА_4 у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП та призначено стягнення. Даною постановою суддею дана оцінка діям ОСОБА_4 , які були вчиненні 19.08.2023. В подальшому ця подія стала основним епізодом у кримінальному провадженні за № 0000014 від 04 січня 2024 року. Наведені обставини можуть стати підставою виникнення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді ОСОБА_3 при розгляді данного кримінального провадження. Тому просить задовольнити його заяву про самовідвід.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі № 277/599/15-к.

Керуючись ст. ст. 75-79, 80, 81 КПК України, суд,-

постановив:

Заяву судді Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 про самовідвід - задовольнити.

Кримінальне провадження за № 0000014 від 04 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 390-1 КК України (справа № 601/319/24 (пров. 1-кп/601/83/2024) передати на розгляд судді, визначеному в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: