ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/1924/23 (1-кс/632/225/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1588/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: домашній арешт
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участі прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором, який призначений у даному кримінальному провадженні, про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , окрім викликів до слідчого, прокурора та суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі процесуальні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали визначено по 16.01.2024 року включно.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у тому, що що 17.11.2023 року, точний час під час досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_7 разом із своєю дружиною ОСОБА_10 знаходилися вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи в приміщенні кухні вказаного будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, правою рукою взяв зі столу кухонний ніж та наніс ОСОБА_10 один удар в область черевної порожнини, чим спричинив останній тілесні ушкодження у виді одного проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки та її брижі.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В обґрунтування прийнятого рішення викладене суд вважав, що стороною досудового слідства не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України - запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

А отже, досудовим слідством не доведено достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП Г`УНП в Харківській області про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, а саме злочином проти життя та здоров`я особи санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі то тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ризик переховування від суду.

Вказаний ризик ґрунтується тим, що підозрюваний може впливати на потерпілу ОСОБА_10 та неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , з метою психологічного (у т.ч. шляхом вмовляння та обіцянок) чи фізичного впливу на них, щоб останні змінили свої свідчення, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

При цьому, наразі судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочато, жоден свідок та потерпіла свої покази ще не надали суду

ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно до довідки Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області, за вищевказаною адресою разом з підозрюваним ОСОБА_7 також зареєстровані та проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є потерпілою та свідком у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому, наразі судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочато, жоден свідок та потерпіла свої покази ще не надали суду.

Також, слідчий суддя у своїй ухвалі не взяв до уваги пояснення прокурора, а закцентував увагу лише на поясненнях і думці підозрюваного та його захисника, які пояснили, що у потерпіла та його старша донька вже протягом декількох місяців не проживають разом, як наслідок, здійснювати вплив на останніх не буде.

Поряд з цим, слідчим суддею не прийнято до уваги пояснення прокурора про те, що дійсно підозрюваний та потерпіла є чоловіком та дружиною, зареєстровані у одному будинку в якому до теперішнього часу знаходиться як особисті речі потерпілої, так і спільне майно, відомостей про їх офіційне розірвання шлюбу відсутнє та на даний час вони перебуваються у шлюбних відносинах.

Крім того, слідчим суддею не прийнято до уваги скоєння самого кримінального правопорушення, а саме те, що потерпіла приїхала разом із підозрюваним додому за адресою: АДРЕСА_1 , де у подальшому відбувся конфлікт та підозрюваний завдав потерпілій удару кухонним ножом. Приводом приїзду потерпілої додому було те, що вона хотіла взяти свої деякі особисті речі, які по теперішній час знаходяться за вищевказаною адресою, тобто, у подальшому потерпіла матиме усі законні підстави приїхати у вищевказаний будинок де матиме безпосередній контакт із підозрюваним, що у свою чергу не забезпечить запобіганню ризику - впливу на потерпілу.

Також, обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не може у цілому забезпечити запобіганню ризику «незаконного впливу на свідків та потерпілої», оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_10 та неповнолітня ОСОБА_11 мешкають не тільки в одному населеному пункті, а і в одному будинку, як про це зазначено вище, а з урахуванням того, що нагляд за виконанням умов запобіжного заходу з боку працівників поліції здійснюється не цілодобово, підозрюваний ОСОБА_7 має змогу скористатись цим, що буде фактичним порушенням його процесуальної поведінки з урахуванням покладених на нього обов`язків.

Крім того, слідчий суддя ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 жодним чином не відобразив той факт, що на всій території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє і по теперішній час, та під час оголошення «повітряної тривоги», задля збереження життя, підозрюваний ОСОБА_7 має право покидати своє місце мешкання для слідування до місця укриття, проте вказаною обставиною, останній також може скористатись для власних цілей - зустрічі із потерпілою ОСОБА_10 та неповнолітньою ОСОБА_11 .

Проаналізувавши характеризуючи дані підозрюваного ОСОБА_7 , а саме те, що він одружений (але на даний час постійно із сім`єю не мешкають), офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, жодним чином не

виправдовує відсутність ризику «переховування від органу досудового розслідування та суду», а навпаки свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків, а у сукупності із можливим призначеним покаранням, який передбачає позбавлення волі від 5 до 8 років, дає достатні підстави вважати, що для підозрюваного це може бути підставою та мотивом як для переховування від органу досудового розслідування, так і суду, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, а відтак на думку автора апеляційної скарги до ОСОБА_7 належить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст.2КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, колегія суддів враховуєрішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти долученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено обставини недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, передбачених ч.1 ст.121 КК України, підтверджується відомостями, доданими доклопотання слідчого,тому таківисновки слідчогосудді є обґрунтованими та не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурором.

Зважуючи на такий обсяг, відомості судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання за принципом поза розумного сумніву (в тому числі у стороннього неупередженого спостерігача) причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

Разом з цим, обґрунтованість підозри свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що пов`язані з ризиками але запобігти цим ризикам, як правильно зазначив слідчий суддя, можливо шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який відповідно до справи ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» прирівняно до позбавлення волі, тобто домашній арешт може цілком забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя досліджував не лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а й дієвість конкретного запобіжного заходу для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, відмовляючи у задоволені клопотання слідчого, погодженого з прокурором про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обираючи запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя врахував всі характеризуючі відомості про особу підозрюваного, який має зареєстроване та постійне місце проживання, раніш не судимий.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на цьому етапі кримінального провадження зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України .

Колегія суддів зазначає, що самі дії, згідно підозри, які вчинені підозрюваним та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор щодо нездатності застосованого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного зокрема в частині того що мін може спілуватись та вчиняти вплив на потерпілу, є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього зобов`язання прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні та належним чином мотивував своє рішення.

Крім того, відомостей про те, що підозрюваний, після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту: переховувався від органу досудового розслідування або суду; намагався знищити або приховати речі чи документи, що можуть бути використані як докази його вини; здійснював незаконний вплив на свідків або потерпілого; перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином; вчинив інше кримінальне правопорушення - прокурором не надано, а тому висновок слідчого судді про обрання саме такого запобіжного заходу є обґрунтованим.

За викладених обставин у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного певних обов`язків в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваних покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, прокурор не надав і апеляційному суду будь-яких відомостей про те, що підозрюваний вже після застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, порушував умови і не дотримувався покладених на нього обов`язків.

Отже, колегія суддів не вбачає процесуальних та фактичних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині що стосується необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що враховуючи наявність в державі воєнного стану з метою забезпечення збереження життя та здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 оскаржувану ухвалу належить змінити в частині необхідності доповнення її резолютивної частини вказівкою про можливість ОСОБА_7 без заборони залишати місце проживання на період повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки чи безпеки своїх близьких родичів.

Керуючись ст.404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити, доповнивши її резолютивну частину вказівкою про можливість ОСОБА_7 без заборони залишати місце проживання на період повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки чи безпеки своїх близьких родичів.

В решті оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді