Справа № 953/342/22
н/п 1-кс/953/1385/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2024 р. Київський районний суд м.Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000876 від 15.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

встановив :

14.02.2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000876 від 15.06.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в якому просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, із забороною права на його відчуження, а саме на належну ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст.172 КПК України, з метою забезпечення накладення арешту на майно, прокурор просив проводити розгляд клопотання, без виклику власника майна.

Клопотання подано через канцелярію 14.02.2024.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя зазначає, що з метою забезпечення арешту майна та у зв`язку з існуванням реальної загрози зміни власника майна до розгляду клопотання по суті, суд вважає за необхідне розглядати клопотання без повідомлення власника майна та/або його представників враховуючи можливість його відчуження.

Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповіднодо вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів .

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України - арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів клопотання вбачається, що ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000876 за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, з обставин заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом у грудні 2020 року належною ОСОБА_5 на праві приватної власності квартирою за адресою: АДРЕСА_2 ; з січня 2021 року по серпень 2021 року, належною ОСОБА_6 на праві власності квартирою за адресою: АДРЕСА_3 ; з серпня 2019 по серпень 2021 року належною ОСОБА_7 квартирою за адресою: АДРЕСА_4 ; квартирою АДРЕСА_5 , в якій мешкала ОСОБА_8 , чим спричинили матеріальної шкоди.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 дав показання згідно яких приблизно влітку 2020 року він познайомився з чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , якому розповів, що має труднощі з приватизацією свого житла, на що останній запропонував йому допомогу у вирішені вказаного питання, зазначивши, що йому для цього потрібно як мінімум фото його паспорту. В то же день він дав можливість ОСОБА_9 сфотографувати паспорт на своє ім`я, відмовившись віддавати оригінал. Періодично ОСОБА_9 неодноразово приходив до ОСОБА_6 додому, приносив продукти та спиртне, а в подальшому запропонував переїхати до іншої квартири за адресою: АДРЕСА_6 , через кращі умови проживання, на що ОСОБА_6 погодився. Через деякий час ОСОБА_6 повернувся до своєї квартири за документами, однак не знайшов їх. 19.08.2021 ОСОБА_6 побачив, що всі його речі у належній йому квартирі викинуті у смітник, невідомі особи міняють віконні рами, вхідні двері до квартири замінено на інші. ОСОБА_6 побоявся заходити до квартири, а через певний час йому показали оголошення про її продаж, розміщено на одному із інтернет сайтів. Після чого ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів, так як нікому квартиру не продавав довіреностей на вчинення будь яких дій з нею не видавав.

18.10.2023 року на підставі ухвали Київського районного м. Харкова від 29.09.2023 проведено тимчасовий доступ до документів нотаріальної справи, під час якого вилучено оригінал договору купівлі продажу від 27.04.2021 №996, згідно якого ОСОБА_10 продав ОСОБА_11 належну йому квартиру АДРЕСА_7 .

23.01.2024 у кримінальному проваджені винесено постанову про призначення судово- почеркознавчої експертизи з метою встановлення ідентичності підпису ОСОБА_6 у договорі купівлі-продажу від 27.04.2021 №996.

Згідно висновку експерта № 8 від 30.01.2023 підпис та рукописний запис від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у договорі купівлі-продажу від 27.04.2021 №996 виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 06.02.2023 право власності на кв. АДРЕСА_8 , 15.12.2021 року зареєстровано за ОСОБА_4 згідно договору купівлі продажу, серія та номер 2693 посвідченого 15.12.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та 23.02.2022 на зазначене нерухоме майно накладено заборону, згідно рішення Московського районного суд м. Харкова від 27.01.2022 у справі № 643/918/22.

Прокурор зазначає, що квартира АДРЕСА_7 є доказом кримінального правопорушення, а саме об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання її речовим доказом.

З огляду на зазначене, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що накладення арешту на нерухоме майно є доцільним та може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000876 від 15.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

З метою запобігання можливості відчуження зазначеного у клопотанні майна, слідчий суддя вважає за необхідне накласти на нього арешт.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

При цьому слід зазначити, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право власності є пропорційним, оскільки встановлює лише заборону відчуження та розпорядження.

Крім того, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Отже, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно шляхом встановлення заборони на його відчуження, а саме: квартиру АДРЕСА_7 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1