Провадження № 1-кп/344/254/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив: умисні дії, які виразились у незаконному проникненні до житла ОСОБА_7 ; умисні дії, які виразились у незаконному позбавленню волі, що супроводжувалося заподіянням потерпілій ОСОБА_11 фізичних страждань; умисні дії, які виразились у катуванні, тобто в умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою залякування.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , між якими було укладено шлюб, протягом тривалого часу перебували у неприязних відносинах, в результаті чого між ними виникали сімейні конфлікти.

14.08.2021 року близько 13 год., ОСОБА_5 , з метою вчинення протиправних дій відносно дружини ОСОБА_11 , прийшов до під`їзду будинку АДРЕСА_3 . В той час, у ОСОБА_5 , який будучи обізнаним в тому, що його дружина знаходиться в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , виник неправомірний умисел спрямований на незаконне проникнення до житла, а саме вищевказаної квартири, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел ОСОБА_5 , переконавшись, що поблизу нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без згоди власника на такі дії, шляхом відчинення дверей, порушуючи конституційне право ОСОБА_7 на недоторканність житла, незаконно, проти волі законного власника, проник в середину квартири, де незаконно перебував близько двох годин.

Перебуваючи у квартирі АДРЕСА_5 , у ОСОБА_5 виник неправомірний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі своєї дружини ОСОБА_11 .

Реалізуючи вищевказаний намір, нехтуючи вимогами ст.ст. 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі, зачинив вхідні двері квартири.

В подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свої неправомірні дії спрямовані на незаконне позбавлення волі потерпілої, перекинув шафу, яка знаходилась в коридорі квартири, чим унеможливив вихід з квартири своїй дружині ОСОБА_11 та позбавив її права вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватись.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, зайшов до приміщення кухні, в якому перебувала потерпіла та, шляхом пошкодження барної стійки, заблокував вхідні двері квартири з метою недопущення втечі ОСОБА_11 , чим незаконно позбавив її волі.

ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 , будучи незаконно позбавленою волі, в період часу з 13 год. 10 хв. по 15 год. 00 хв. 14.08.2021 року, повідомила ОСОБА_5 про свій намір розлучитися з ним.

Обурившись тим, що його дружина виявила бажання з ним розлучитися, ОСОБА_5 вирішив примусити свою дружину надалі продовжувати проживати з ним однією сім`єю, що суперечило її волі, в спосіб спричинення останній сильного фізичного болю, морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій, з метою покарати її та залякати.

Вищенаведене суперечить вимогам ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню.

Не зупиняючись на вчиненому, маючи на меті залякати потерпілу та викликати у неї почуття жаху, неспокою, пригніченості та неповноцінності, приниження, зламання її морального опору, вийняв зі своєї сумки три ножі та утримуючи один із ножів в правій руці, підійшов до своєї дружини ОСОБА_11 та не випускаючи її з приміщення квартири АДРЕСА_5 , став наносити порізи ножем собі та потерпілій. Зокрема потерпілій наніс поранення в ділянку лівої руки та лівої ноги, спричиняючи в такий спосіб останній фізичні страждання.

Окрім того, утримуючи потерпілу ОСОБА_11 всупереч її волі, блокуючи вихід із приміщенні, протягом двох годин, обвинувачений, наносив останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми носа з переломом носової кістки зі зміщенням уламків та порушенням функції носового дихання, садна в ділянці носа, ран в ділянках лівого передпліччя, правого стегна та правої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №456 від 22.09.2021 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я; саден в ділянках голови, правої руки, синців в ділянках голови та шиї, грудної клітки, попереку, правої руки, лівого стегна, правої гомілки та лівого передпліччя, крововиливів в ділянках слизової оболонки верхньої та нижньої губ, подряпини в ділянці правого плеча, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №456 від 22.09.2021 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнав частково та суду пояснив. Протягом останніх двох років, що передували події, яка мала місце 14.08.2021 року, відносини в сім`ї з дружиною ускладнились. Згодом вона втекла з дому. Свої дії та їхні наслідки пояснює глибокою образою на дружину. Прилетівши з Португалії, розумів, що вона переховується у батьків. У квартиру і коридор потрапив через відчинені двері. Меблі пересунув, щоб ніхто не втручався в розмову. Два рази вдарив потерпілу по обличчі та двічі випадково порізав ножем з канцелярського набору, який возив з собою. Цим же ножем різав і себе, навіщо ствердно сказати не може. Кілька разів до нього поступали дзвінки від тестя, свідка ОСОБА_12 , однак не відповідав. Після прибуття поліції намагався проткнути собі живіт, однак не зміг. Як в потерпілої ОСОБА_11 виникли інші тілесні ушкодження, пояснити не може. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України - умисні легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я, що узгоджується із висновком експерта та призначити покарання в межах санкції вищевказаної статті. Цивільний позов визнав частково.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України повністю доведена сукупністю зібраних та перевірених в судовому засіданні належних та допустимих доказів, які є достатніми та взаємопов`язаними.

Так потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 14.08.2021 року, точного часу не пригадує, вийшла з свого помешкання, що за адресою: АДРЕСА_6 до сусідньої квартири, при цьому дверей не зачинила, оскільки в помешканні залишалась її донька потерпіла ОСОБА_11 , яка напередодні прибула з Португалії, де вона проживала разом із своїм чоловіком обвинуваченим ОСОБА_5 та дітьми однією сім`єю. Коли вона намагалася повернутись до своєї квартири, то двері були уже зачинені. Спроби зателефонувати доньці були невдалими, остання трубки не підіймала, дверей квартири не відчиняла, при цьому із приміщення було чутно крики, у зв`язку з чим вона викликала поліцію. Працівники поліції певний період часу робили спроби потрапити в помешкання та просили обвинуваченого ОСОБА_5 відчинити двері. Після тривалого діалогу працівників поліції, через певний проміжок часу, двері квартири було відчинено з середини, хто саме це зробив їй не відомо, однак донька з квартири вийшла побита та порізана. В квартирі були переставлені та побиті меблі. Припускає, що шафою купе було заблоковано вихід, обстановка в квартирі - порушена. Було викликано КШМД та в супроводі свідка ОСОБА_12 . Її доньку, потерпілу ОСОБА_11 , доставлено до лікувального закладу. Дещо пізніше, зі слів останньої, їй стало відомо, що між нею та чоловіком стався конфлікт з приводу майбутнього розірвання шлюбу. Обвинувачений був категорично проти, попередив, що буде два трупи, маючи на увазі себе та її доньку. Раніше донька про погрози не розповідала, лише натякала, що боїться чоловіка. Обвинувачений ОСОБА_5 про свій приїзд нікого не попереджав, до її помешкання прибув та проник без її відома. На сьогоднійшній день відшкодував всі завдані збитки шляхом поверненя коштів через іншу доньку. Претензій будь якого характеру щодо обвинуваченого немає. Щодо міри покарання, поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 31.08.2021 року коли повернувся додому з ринку, побачив працівників поліції. Зі слів дружини дізнався, що приїхав обвинувачений ОСОБА_5 , який зачинився в квартирі разом із потерпілою ОСОБА_11 . Працівники поліції більше години не могли зайти до квартири, а тому мали намір вибити двері. Потім потерпіла ОСОБА_11 відчинила їх. Остання була в крові, в квартирі були переставлені та побиті меблі. Супроводжував потерпілу ОСОБА_13 до лікарні, ввесь час перебував із нею. Обвинуваченого в той день не бачив.

Потерпіла ОСОБА_11 , яка була допитана 31.08.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30.08.2021 року, надала суду пояснення, які зафіксовано на відеозапис, переглянутий в судовому засіданні, вказала, що тривалий період часу разом із обвинуваченим ОСОБА_5 проживали у Португальській Республіці. Дещо пізніше забрали до себе дітей. В той час між ними також виникали конфлікти, під час яких обвинувачений неодноразово чинив щодо неї фізичне та психологічне насилля, спричиняв тілесні ушкодження. З плином часу, їхні відносини вичерпали себе повністю, а тому вона повідомила чоловікові про намір розірвати шлюб. На що останній відреагував з агресією, вказав, що наміру розлучатися з нею не має та попередив, що вб`є. Просила чоловіка відпустити її добровільно, намагалася з ним про це спілкуватися, однак домовитися не вдалося, він ввесь час агресував та погрожував. З того часу вона стала боятися за своє життя, яке він спотворював своїми вчинками, порушуючи її спокій в дома та на роботі. Усвідомлюючи, що має право на нормальне життя, звернулася за захистом до поліції в Португалії та за їх рекомендацією, до розірвання шлюбу, змінила адресу проживання. Без особистих речей та коштів, переховувалась в чужому помешканні, оскільки друзі відмовляли в допомозі, так як боялись обвинуваченого. 27.07.2021 року, обвинуваченого ОСОБА_5 викликали для допиту до поліції в Португалії. Поред допитом, по телефону, він попередив її, що після повернення з поліції буде агресивним. Телефонував їй, домовлявся про зустріч, намагався переслідувати її під час ревакцинації. За збігом обставин, в Україні захворіла мати, а тому вона вимушена була повернутися до неї та поселитися в її поменшканні, що за адресою: АДРЕСА_6 . 14.08.2021 року, близько 13 години, в той час, коли її мати, яка є власником даної квартири, не зачинивши за собою двері на ключ, вийшла до сусідки, в помешканні появився обвинувачений ОСОБА_5 та на запитання останнього, чи вона на далі продовжує його не боятись пообіцяв, що будуть помирати двоє. При цьому, витягнув з сумки три ножі (два великі та канцелярський), зняв сорочку і розмахуючи ножем почав різати себе по оголеному торсу, також порізав їй руку та ногу. Крім цього став наносити їй тілесні ушкодження, зокрема: бив по глові і плечах рукою, внаслідок чого падала до підлоги та кухонного стола, пропонував відкрити газ, щоб померти разом. Намагалась його заспокоїти, просила відпустити заради дітей, обіцяла залишитись поряд з ним. Ввесь цей час, двері були зачинені обвинуваченим з середини на защіпку-блокіратор та заблоковані меблями: шафою, столом, стільцями, які він перевернув. Батьки намагалися до неї додзвонитися, обвинувачений один раз по телефону поспілкувався із сусідкою. Після нанесення ряду тілесних ушкоджень, як собі так і потерпілій, а також тривалих прохань останньої, двері розблокував та відкрив добровільно. КШМД в супроводі вітчима була доставлена до МКЛ № 1 Івано-Франківської міської ради, де їй була надана медична допомога.

Просила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди в розмірі 200 000,00 гривень задоволити в повному обсязі, обвинуваченого покарати суворо.

Суд вважає, пояснення потерпілої ОСОБА_11 належним та допустим доказом, оскільки, вони отримані в порядку передбаченому ст. 225 КПК України, що узгоджується із вимогами ч.4 ст. 95 КПК України.

Крім того, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена іншими письмовими доказами кримінального провадження, а саме.

Відповідно до витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань, 15.08.2021 року внесено відомості до ЄРДР за №0000816, №0000815, №0000814, за заявами ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з приводу: незаконного проникнення ОСОБА_5 14.08.2021 року близько 13 год. 00 хв. до приміщення житлової квартири, що за адресою: АДРЕСА_6 (ч.1 ст. 162 КК України); незаконного позбавлення волі ОСОБА_11 , що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілій протягом тривалого часу (ч.2 ст. 146 КК України); наміру вбити ОСОБА_11 при цьому нанісши тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв м`яких тканин голови та обличчя, різаної рани правого плеча та правої гомілки (а.с.135-137).

Згідно протоколів прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.08.2021 року, ОСОБА_11 повідомила, що 14.08.2021 року близько 13 год. 20 хв. перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 , її чоловік ОСОБА_5 , позбавивши її волі протягом тривалого часу, вказав про свій намір вбити її при цьому нанісши тілесні ушкодження у виглядів синців та саден на обличчі, різаних ран на верхній та нижній кінцівках (а.с.141, 143 том 1).

ОСОБА_14 14.08.2021 року звернулась до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про незаконне проникнення 14.08.2021 року близько 13 год. до її квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 , що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.145 том.1).

Із протоколу огляду місця події від 14.08.2021 року із фототаблицею, безпосереднім об`єктом огляду якого є квартира АДРЕСА_7 , встановлено, що на внутрішній частині вхідних дверей, на стінах коридору ліворуч та праворуч наявні плями речовини бурого кольору, по всій площі паркетного покриття підлоги в коридорі та кухні наявне нашарування речовини бурого кольору. На підлозі в коридорі розкидані різні речі. На поверхні кухонного набору, а саме під мікрохвильовою пічкою, виявлено два предмети ззовні схожі на кухонні ножі із нашаруванням речовини бурого кольору, а на підлозі поблизу правої стіни відносно входу виявлено предмет ззовні схожий на канцелярський ніж на лезі якого наявне нашарування РБК. У приміщенні кухні виявлено мобільний телефон марки Alcatel та телефон невідомої марки із нашаруванням РБК, рюкзак чорного кольору із особистими речами та документами. За результатами огляду вилучено: три змиви РБК, два предмети схожі на ножі, один предмет схожий на канцелярський ніж, два мобільних телефони, рюкзак чорного кольору із особистими речами (а.с.151-161 том 1).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.08.2021 року, предметом огляду є коридор хірургічного відділення КНП ЦМКЛ, що по вул. Г.Мазепи, 114 в м.Івано-Франківську, де на металевих ношах знаходиться поліетиленовий пакет з одягом: сині матерчасті штани, які просякнуті речовиною бурого кольору по всій поверхні. На поясі є ремінь з матеріалу схожого на шкіру та металевою пряжкою зі слідами РБК; одна пара шкарпеток з полосками зі слідами РБК; матерчасті труси просякнуті РБК; темні туфлі зі шнурками, з матеріалу схожого на шкіру та слідами РБК, які було вилучено (а.с. 162-164 том 1).

Із довідки КНП ОКЛ Івано-Франківської ОР №1645 від 14.08.2021 року виданої ОСОБА_11 вбачається, що потерпіла була оглянута травматологом та нейрохірургом, якими встановлено діагноз: множинні забої м/т голови та обличчя, різані рани лівого плеча та лівої гомілки.

Вищенаведене підтверджується і фото потерпілої (а.с.165, 167, 169 том 1).

Згідно висновку експерта №456 від 22.09.2021 року у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: закрита тупа травма носа з переломом носової кістки зі зміщенням уламків та порушенням функції носового дихання, садном в ділянці носа, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я; рани в ділянках лівого передпліччя, правого стегна та правої гомілки (про що свідчать наявність рубця у вказаній ділянці), що викликало необхідність проведення операції (первинна хірургічна обробка ран лівого передпліччя та правої гомілки) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я згідно п.4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; садна в ділянках голови, правої руки, синці в ділянках голови та шиї, грудної клітки, попереку, правої руки, лівого стегна, правої гомілки та лівого передпліччя, крововиливи в ділянках слизової оболонки верхньої та нижньої губи, подряпина в ділянці лівого плеча, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані вище тілесні ушкодження можуть відповідати терміну вказаному у постанові.

Закрита тупа травма носа, садна, синці та крововиливи утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у вказані ділянки тіла, так і при ударах цими ділянками тіла до тупих твердих предметів, подряпина в ділянці правого плеча утворилася від ударно-дотичної чи ковзної дії тупого твердого предмета з обмеженою діючою поверхнею могла утворитися як при нанесенні удару таким предметом у вказану вище ділянку тіла так і при ударі вказаною ділянкою тіла до такого предмета (а.с.179-181 том 1).

Кров потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО (висновок експерта №664 від 16.08.2021 року) (а.с.183 том 1).

Висновком експерта №699 від 02.09.2021 року встановлено, що кров потерпілої ОСОБА_11 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. В плямах на мобільному телефоні (об.№1), мобільному телефоні (об.№2), вилучених в ході огляду місця події, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні у вказаних об`єктах виявлений антиген А та в об.№1 ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров, що виявлена на вказних вище речових доказах, може належати особі (особам) групи А з ізогемаглютинінами анти-В ізосерологічної системи АВО, що виключає можливість належності крові потерпілій ОСОБА_11 . Із п. 2.1 описової частини висновку вбачається, що об.№1 мобільний сенсорний телефон чорного кольору ззаду на корпусі вставка з металу сірого кольору розмірами 15,5*7,5 см.; об.№2 мобільний кнопковий телефон Alcatel, розмірами 10,5*4,3 см. (а.с.185, 186 том 1).

Відповідно до висновку експерта №698 від 02.09.2021 року, кров потерпілої ОСОБА_11 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. В плямах на рюкзаку (об.№1), вилученому в ході огляду місця події, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні у вказаному об`єкті виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров, що виявлена на вказному вище речовому доказі, може належати особі (особам) групи А з ізогемаглютиніном анти-В або АВ ізосерологічної системи АВО, що виключає можливість належності крові потерпілій ОСОБА_11 (а.с.188, 189 том 1).

Згідно висновку експерта №697 від 03.09.2021 року, кров потерпілої ОСОБА_11 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. В плямі на марлевому тампоні зі змивом речовини (об.№1), вилученої з поверхні частини кухонного стола під час огляду місця події, виявлена кров людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров на вказному вище речовому доказі, може походити від особи (осіб) групи А (АВ) з ізогемаглютиніном анти-В і не може належати потерпілій ОСОБА_11 (а.с.191, 192 том 1).

Висновком експерта №695 від 02.09.2021 року, встановлено, що кров потерпілої ОСОБА_11 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. В плямі на марлевому тампоні зі змивом речовини (об.№1), вилученої з поверхні підлоги кухні під час огляду місця події, виявлена кров людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген А та ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров на вказному вище речовому доказі, може походити від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В і не може належати потерпілій ОСОБА_11 (а.с.194, 195 том 1).

Відповідно до висновку експерта №696 від 02.09.2021 року, кров потерпілої ОСОБА_11 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. В плямі на марлевому тампоні зі змивом речовини (об.№1), вилученої з поверхні вхідних дверей під час огляду місця події, виявлена кров людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров на вказному вище речовому доказі, може походити від особи (осіб) групи О (АВ) з ізогемаглютинінамианти-А і анти-В і не виключає можливості приналежності крові потерпілій ОСОБА_11 (а.с.197, 198 том 1).

Згідно висновку експерта №700 від 01.09.2021 року, кров потерпілої ОСОБА_11 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. В плямах на трусах (об.1), штанах (об.№2), ремені (об.№3), туфлях (об.№№4, 5), вилучених в ході огляду місця події, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні у вказаних об`єктах виявлений антиген А та в об.№1 ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров, що виявлена на вказних вище речовиху доказах, може належати особі (особам) групи А з ізогемаглютиніном анти-В або АВ ізосерологічної системи АВО, що виключає можливість належності крові потерпілій ОСОБА_11 . На шкарпетках, вилучених в ході огляду місця події, слідів, подібних на кров не знайдено (а.с. 200, 201 том 1).

Відповідно до висновків експерта №№81, 82, 83 від 15.09.2021 року, при судово-цитологічному дослідженні слідів на лезі та ручці-корпусі монтажного ножа з сигментним лезом (об.№№1, 2), знайдено кров особи, статеву приналежність якої встановити можливості не було із-за відсутності в препаратах сегментоядерних лейкоцитів. При судово-цитологічному дослідженні слідів на клинку та руків`ї кухонного ножа (об.№№1, 2), знайдено кров особи, статеву приналежність якої встановити можливості не було із-за відсутності в препаратах формених елементів крові. При судово-цитологічному дослідженні слідів на клинку та ручці кухонного ножа (об.№№1, 2), знайдено кров особи, статеву приналежність якої встановити можливості не було із-за відсутності в препаратах сегментоядерних лейкоцитів. При серологічному дослідженні цих слідів за допомогою реакції абсорбції-елюції та визначення антитіл за допомогою метода покривного скельця ЛЯТТЕСА, виявлений антиген А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО. Таким чином, враховуючи отримані результами, обставини справи та групу крові потерпілої, експерт прийшла до висновку, що кров, виявлена на лезі та ручці-копусі монтажного ножа з сигментним лезом, на клинку та руків`ї ножа, клинку та ручці ножа, представлених на дослідження, могла походити від особи (осіб), яка (які) відносяться до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, що виключає походження даної крові від потерпілої ОСОБА_11 (а.с.204-207, 209-212, 214-217 том 1).

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла ОСОБА_7 ; за ч.2 ст.146 КК України, як умисні дії, які виразились у незаконному позбавленню волі, що супроводжувалося заподіянням потерпілій ОСОБА_11 фізичних страждань; за ч.1 ст.127 КК України, як умисні дії, які виразились у катуванні, тобто в умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою залякування.

Суд вважає дану кваліфікацію правильною.

Щодо твердження обвинуваченого та його захисника, що він мав право перебувати у квартирі АДРЕСА_5 без дозволу потерпілої ОСОБА_14 , оскільки там перебувала його дружина та він неодноразово там проживав із нею та синами, слід зазначити наступне.

Недоторканність житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою.

Згідно зі ст.12 Загальної декларації прав людини, яку прийнято і проголошено Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.48, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16.12.66, який набув чинності для України 23.03.76 року.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.11.50) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканності житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканності й іншого володіння особи.

Відповідно до ст.30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі як засади кримінального судочинства (ст.ст. 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Крім того, ч.1 ст.233 КПК передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Також ст.162 КК встановлено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

Отже, в Конституції та інших законах не передбачено право будь-кого і будь-коли проникати в житло чи інше володіння особи тільки тому, що там хтось незаконно перебуває та володіє ним, окрім невідкладних випадків, зазначених у ч.2 ст.30 Конституції.

Слід зазначити, що недоторканність житла та іншого володіння особи, яке включає в себе й недоторканність приватного та сімейного життя, передбачає більш широкі права особи і у кримінальному процесуальному аспекті більш широке поняття житла та іншого володіння особи, ніж це визначено в цивільному і житловому праві.

Так, згідно з ч.2 ст.233 КПК під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. До іншого володіння особи належать транспортні засоби, земельні ділянки, гаражі, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

При цьому кримінальним і кримінальним процесуальним законом не встановлено обов`язковості такої ознаки житла особи чи її іншого володіння, як належність їх особі на праві власності (що включає право володіння, користування і розпорядження майном) чи на праві володіння як одного з елементів юридично забезпеченого права власності і як вид права на чужі речі (стст.317, 395 ЦК України).

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема, поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме Свідоцтва на право власності на житло від 16.10.2000 року №6112/136 (а.с.15 том 2), квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та дочці ОСОБА_15 в рівних долях.

Під час судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що станом на 14.08.2021 року обвинувачений та потерпіла ОСОБА_11 спільного господарства не вели, разом не проживали, а отже не були сім`єю в розумінні ч.2 ст. 3 СК України. Крім цього, обвинувачений не запечує, що не питав у потерпілої ОСОБА_7 дозволу прийти до її квартири.

Отже, проникнення до квартири потерпілої ОСОБА_7 без її згоди (дозволу), є порушенням недоторканності володіння особи, яке тягне настання відповідальності за частиною першою ст.162 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 після проникнення у квартиру АДРЕСА_5 зачинив та заблокував двері квартири, таким чином унеможливив їх відчинення як з середини так і ззовні. Протягом тривалого часу, обвинувачений перебуваючи у вищевказаній квартирі разом із потерпілою, наносив їй численні удари руками в різні ділянки тіла, чим спричинив фізичні страждання, що підтверджується, зокрема і висновком експерта №456 від 22.09.2021 року. Слід зазначити, що вищевказані дії були вчинені з метою примусити потерпілу не розлучатись та продовжувати спільно проживати.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України характеризується двома альтернативними діяннями: 1) незаконним позбавленням людини волі; 2) викраденням людини. Вчинення хоча б одного з цих діянь є достатнім для констатації наявності об`єктивної сторони даного злочину. Сутність незаконного позбавлення свободи полягає в протиправному утримуванні особи, яке, своєю чергою, виражається у створенні штучних перешкод (зв`язування, приковування ланцюгом, зачинення дверей тощо), що не дозволяють потерпілій особі вільно пересуватися у просторі та вибирати місце свого перебування.

Кваліфікованими видами незаконного позбавлення волі або викрадення людини зокрема є вчинення їх із заподіянням потерпілому фізичних страждань. До фізичних страждань треба відносити біль, що виникає під час мордування, катування, інших видів фізичного впливу на людський організм, або внаслідок жорстоких умов утримання у місці позбавлення волі (утримання особи в умовах, які позбавляють її зору, слуху, просторової або часової орієнтації, утримання в холодному та сирому приміщенні, у приміщенні з постійним та голосним звуком або у підвалі, де на особу нападають щури, позбавлення сну, харчування і води тощо). Оскільки незаконне позбавлення волі є триваючим злочином, фізичні страждання потерпілому можуть бути заподіяні у будь-який час його здійснення.

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 127 КК України характеризується умисною формою вини та наявністю спеціальної мети - примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати від потерпілого або іншої особи відомості чи визнання, покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюються, або залякування чи дискримінація його або інших осіб.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2018 року вказав, що катування визначається тяжкою формою нелюдського поводження, з визначеною метою, тобто поводження, що спеціально заподіяно в жорстокій фізичній формі, супроводжується фізичними та психічними стражданнями або грубо принижує людину перед іншими людьми чи змушує її діяти проти її волі та совісті.

Причиною такого поводження із потерпілою був саме її намір розлучитись із обвинуваченим.

Слід зазначити, що статею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, твердження строни захисту, що оскільки потерпіла ОСОБА_11 знаходилась у квартирі своєї матері, де перебувала без примусу, тілесні ушкодження їй були нанесені легкого ступеня тяжкості та сам обвинувачений через нетривалий проміжок часу на її прохання відчинив двері та допоміг пройти через перекинуту шафу, виключають в його діях склад кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст. 146 та ч.1 ст. 127 КК України, судом розцінюються як обраний спосіб уникнути відповідальності за вчинене та спростовуються дослідженими доказами, які є належними, допустимими та взаємопов`язаними.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України є нетяжкими та тяжким злочинами, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, розлучений, а також те, що на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Окрім того, суд також враховує, що згідно інформації, яка міститься в досудовій доповіді органу пробації у обвинуваченого ОСОБА_5 наявний високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, яку він становить для суспільства, у тому числі для окремих осіб, Івано-Франківський МРВ філії ДУ Центр пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне покладення обов`язків: попросити публічно пробачення у потерпілої; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд визнає: часткове визнання вини, цивільного позову, молодий вік обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає: вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, його ставлення до вчиненого, висновок органу пробації, позицію прокурора, потерпілої, яка вказала, що сімейні, подружні відносини із обвинуваченим стали погіршуватися внаслідок фізичного та психологічного тиску зі сторони останнього, вони носили характер страждань. Обвинувачений її переслідував та принижував, чим роками порушував її нормальний ритм життя. Представників потерпілих, які просили призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146 та ч.1 ст. 127 КК України, захисника, який просив за ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 146 КК України виправдати, а щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, перекваліфікувати на ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства, однак, до нього можливо застосувати вимоги ч.1 ст.69 КК України, визначивши йому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.127 КК України у виді позбавлення волі, та в межах санкцій ч.1 ст.162, ч.2 ст.146 КК України у вигляді обмеження, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, у вигляді позбавлення волі, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 200 000,00 гривень підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Крім цього, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що діями обвинуваченого потерпілій дійсно заподіяно тілесні ушкодження: закрита тупа травма носа з переломом носової кістки зі зміщенням уламків та порушенням функції носового дихання, садном в ділянці носа, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я; рани в ділянках лівого передпліччя, правого стегна та правої гомілки (про що свідчать наявність рубця у вказаній ділянці), що викликало необхідність проведення операції (первинна хірургічна обробка ран лівого передпліччя та правої гомілки), що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я згідно п.4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; садна в ділянках голови, правої руки, синці в ділянках голови та шиї, грудної клітки, попереку, правої руки, лівого стегна, правої гомілки та лівого передпліччя, крововиливи в ділянках слизової оболонки верхньої та нижньої губи, подряпина і ділянці лівого плеча, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Нанесення вищевказаних тілесних ушкоджень відбувалось протягом тривалого часу, в умовах позбавлення свободи та очікуванні смерті. А тому, виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище як потерпілої, так і обвинуваченого, позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі 100 000,00 грн., що частково визнається і обвинуваченим. В решті суми позовної вимоги слід відмовити, оскільки вона не відповідає спричиненій шкоді та наслідкам, що настали.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч.15 ст. 615, ст.ст.373-375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.146, ч.1 ст.127 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ч.2 ст.146 КК України 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.1 ст.127 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя м.Келуш Португальської Республіки, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_6 100 000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями.

Речові докази:

- два мобільних телефони, рюкзак чорного кольору, які постановою слідчого від 20.08.2021 року визнано речовими доказами та 27.09.2021 року повернуто ОСОБА_5 - вважати повернутими за належністю;

- два предмети зовні схожі на кухонні ножі, предмет зовні схожий на канцелярський ніж, які постановою слідчого від 20.08.2021 року визнано речовими доказами та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області знищити;

- змиви речовини бурого кольору із вхідних дверей, змиви речовини бурого кольору із частини кухонного стола, змиви речовини бурого кольору із підлоги кухні; взірці крові потерпілої ОСОБА_11 , які постановами слідчого від 20.08.2021 року та 07.09.2021 року визнано речовими доказами та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області знищити;

- оптичний диск, на якому міститься допит потерпілої ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК України, який постановою слідчого від 31.08.2021 року визнаний речовим доказом зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_16