Справа № 283/314/19
провадження №1-кп/283/104/2023
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2023 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 08 листопада 2018 року за № 0000709 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любарка Народицького (Коростенського) району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, пенсіонера, особи з ІІІ групою інвалідності, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

08 листопада 2018 року близько 09 години ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Винниченка в м. Малині Житомирської області в напрямку с. Пиріжки Малинського (Коростенського) району Житомирської області зі швидкістю 55 км/год., не вибрав безпечну швидкість та проявив неуважність, внаслідок чого вчасно не помітив як пішохід ОСОБА_7 перетинала дорогу по пішохідному переходу зліва направо, по відношенню до напрямку руху автомобіля, вийшовши на смугу його руху. В подальшому, будучи об`єктивно спроможним виявити небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по пішохідному переходу, обвинувачений негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, наслідком чого стало наїзд автомобіля на пішохода.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких померла.

Безпосередньою причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки ««ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п. 2.3 (б), 12.4, 12.9 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 Правил дорожнього руху; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

ІІ. Докази, здобуті під час судового розгляду із показань учасників кримінального провадження:

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України не визнав повністю. Показав, що 08 листопада 2018 року близько 09 години керував власним автомобілем «ВАЗ-21063» з навантаженим причепом, по вулиці Винниченка в м. Малині Житомирської області в напрямку с. Пиріжки. Його обігнав інший легковий автомобіль, який майже відразу різко перестроївся вліво, об`їжджаючи якусь перешкоду. Після цього обвинувачений за 4-5 м. побачив жінку, яка рухалась по пішохідному переходу зліва направо посередині його смуги руху. Обвинувачений не встиг вчасно загальмувати та наїхав на цю жінку. Відразу викликав поліцію та швидку. Вважає себе невинуватим в інкримінованому йому діянні оскільки за малу відстань побачив пішохода. Цивільний позов не визнав.

IІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08 листопада 2018 року (т.1 а.с. 66-86), відповідно до якого дорожньо-транспортна пригода сталася на пішохідному переході поблизу будинку № 62 на вулиці Винниченка в м. Малині Житомирської області. Пішохідний перехід позначений дорожнім знаком та розміткою. Дорога має сухе та чисте асфальтоване покриття і складається з двох смуг для руху в протилежних напрямках. При огляді даної ділянки дороги було встановлено, що за пішохідним переходом в напрямку с. Пиріжки розміщений автомобіль «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Передня вісь автомобіля знаходиться на відстані 16 метрів від ближнього до автомобіля краю розмітки, що позначає межі пішохідного переходу, а задня вісь причепа на відстані 10,7 метра. Від пішохідного переходу до лівих та правих коліс автомобіля тягнуться сліди гальмування. Лівий слід гальмування починається від дальнього до автомобіля краю розмітки, що позначає межі пішохідного переходу, а правий слід гальмування починається від ближнього до автомобіля краю розмітки, що позначає межі пішохідного переходу.

Таким чином, процес гальмування транспортного засобу розпочався в момент перебування автомобіля на пішохідному переході та спростовує позицію захисту про те, що потерпіла ОСОБА_7 могла переходити дорогу в відмінному ніж пішохідний перехід місці. Крім того, при огляді ілюстративної таблиці долученої до огляду місця події вбачається, що по краю проїзної частини дороги знаходиться суцільна чавунна огорожа і тільки в межах пішохідного переходу вона відсутня, що дає підстави категорично стверджувати про місце перебування потерпілої виключно на пішохідному переході.

З свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 101) вбачається, що ОСОБА_7 померла в м. Малині Житомирської області ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною її смерті явилась тупа травма тулубу, кінцівок, з переломами кісток правого плеча, правого стегна, правої гомілки, правої здухвяної кістки, фаланги 3 пальця правої кисті, яка супроводжувалася травматичним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи. Смерть настала о 12 годині 35 хвилин (акт судово-медичного дослідження № 124 від 22.12.2018 року (т.1 а.с. 109-110)). Потерпіла в момент первинного контакту відносно травмуючого об?єкту могла перебувати у вертикальному положенні правою стороною тіла.

Висновком судово-медичної експертизи № 446 від 22.12.2018 року (т.1 а.с. 115-116) трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ссадин обличчя, кінцівок, закритих переломів правого плеча, правого стегна, обох кінцівок правої гомілки, правої здухвяної кістки, відкритого перелому 2 фаланги 3 пальця правої кисті, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердих тупих предметів із значною силою прикладання і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Під час проведення слідчого експерименту 23.11.2018 року (т.1 а.с. 127-141) обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що 08 листопада 2018 року близько 09 години керував автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Винниченка в м. Малині Житомирської області в напрямку с. Пиріжки Малинського району Житомирської області. Попереду нього рухався інший легковий автомобіль, який в певний момент часу різко перестроївся вліво, об`їжджаючи якусь перешкоду. Після цього в полі зору ОСОБА_6 з`явилась жінка, яка рухалась по пішохідному переходу зліва направо. Обвинувачений не встиг вчасно загальмувати та наїхав на цю жінку. На місці дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений показав місце розташування автомобілів. Відповідно до його показань в момент різкого перестроювання вліво автомобіля, що рухався попереду, автомобіль обвинуваченого знаходився позаду на відстані 14 метрів. В момент наїзду на пішохода передня вісь автомобіля знаходилась напроти краю розмітки, що позначає межі пішохідного переходу. Пішохід в цей час перебувала на пішохідному переході на відстані 2,5 метра від правого краю проїзної частини. Дана обставина підтверджена самим обвинуваченим спростовує версію захисту про не доведення стороною обвинувачення місця зіткнення автомобіля та пішохода.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 3/1040 від 19.12.2018 року (т.1 а.с. 149-161) на момент ДТП гальмівна система автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рульове керування та ходова частина знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не встановлено будь-яких характерних ознак технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, які б могли знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної події.

З висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 3/1085 від 20.12.2018 року (т.1 а.с. 163-168) з технічної точки зору, місце наїзду на пішохода ОСОБА_7 розташоване перед розташуванням осипу скла в межах слідів гальмування автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказати місце зіткнення більш точно не виявилось можливим.

В даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, технічна можливість уникнути наїзду на пішохода у водія автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , полягала лише у виконанні вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху України, для чого перешкод технічного характеру в матеріалах справи не вбачається.

В наведеній дорожній обстановці водієві автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 необхідно було діяти відповідно до вимог пункту 12.4., підпункту «б» пункту 12.9., пункту 18.1. Правил дорожнього руху України.

В умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, дії водія автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не відповідали технічним вимогам пункту 18.1. Правил дорожнього руху України.

В умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди - є невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 технічним вимогам пункту 18.1. Правил дорожнього руху України.

IV. Висновки суду

Що стосується позиції сторони захисту щодо того, що водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення суд вважає її неспроможною, оскільки вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

ОСОБА_6 перебуваючи в русі та під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який призначений для переходу пішоходами проїзної частини вул. Винниченка, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра») та дорожніми знаками 5.35.1 згідно Правил дорожнього руху України, встановленим перед даним пішохідним переходом по ходу напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21063», видимість та оглядовість яких була необмеженою, проявивши неуважність, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, в той час, як пішохід здійснював рух по ньому та пройшовши приблизно його відстані (тобто перебувала на його смузі руху), відповідно, порушив норму 18.1 ПДР України. Крім того, враховуючи вік потерпілої (82 повних роки), місце перебування на пішохідному переході, суд виключає припущення сторони захисту про раптовість її появи на пішохідному переході та швидкий темп її пересування або раптову зміну напрямку руху при переході проїзної частини у спеціально відведеному для цього місці.

З метою роз`яснень висновку судової транспортно-трасологічної експертизи в судове засідання за клопотанням сторони захисту був викликаний та був допитаний експерт ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 356 КПК, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто, відповідно до зазначеної норми, суд може викликати експерта до суду для допиту з приводу роз`яснень (уточнення та доповнення) висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком та іншими доказами або між декількома висновками, які проводились щодо одного й того ж предмету чи питання дослідження. Будь-яких розбіжностей або суперечності в даному висновку судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що порушення ОСОБА_6 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та кваліфікує ці його необережні дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_7 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

V. Призначення покарання

У відповідності до вимог ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому судом не встановлено. Суд виключає з обвинувачення обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини в даному злочині носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався відшкодувати збитки потерпілій.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Отже, визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності до вимог ст.67 КК України обтяжуючих його покарання обставин судом не встановлено.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обираючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак має погашену судимість, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою з інвалідністю, має на утриманні неповнолітню дитину.

Настання наслідків у вигляді смерті потерпілої і не визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що він не відшкодував завдану шкоду, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність не дають підстав для застосування ст. 75 КК. При цьому, взято до уваги позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання. Усе наведене вказує на недієвість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням випробування.

Призначене ОСОБА_6 покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Викладені вище обставини дають підстави суду призначити додаткове покарання, оскільки враховуються наслідки дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до смерті потерпілої, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з необережними діями водія ОСОБА_6 , який на рівній асфальтованій ділянці дороги в денну пору не надав перевагу пішоходу та не повинен був ігнорувати правил дорожнього руху.

VI. Вирішення цивільного позову

Потерпіла ОСОБА_9 пред`явила до обвинуваченого ОСОБА_6 позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою в якому просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 15939 гривень та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що померла ОСОБА_7 є її бабусею. На її поховання позивач витратила 15 939 гривень. Ця сума складається з:

-витрат на придбання продуктів харчування в розмірі 5241 гривня та 524 гривні 60 копійок;

-витрат на придбання медикаментів в розмірі 857 гривень 40 копійок;

-витрат на придбання речей необхідних для поховання в розмірі 2516 гривень;

-витрат на придбання деталей пам`ятника в розмірі 6800 гривень.

Моральна шкода у розмірі 100000 гривень полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку із смертю бабусі.

Ухвалою суду до участі у справі як співвідповідача було притягнуто приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», оскільки цивільна відповідальність обвинуваченого була застрахована вищевказаною страховою організацією.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9035336 цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталась за участі транспортного засобу «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (т.1 а.с. 30). Страхова сума відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди.

При вирішенні заявлених позовних вимог суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В силу ст.128 КПК України цивільний позивач має право на відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.27.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до абзацу 18 статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

З наданих потерпілою доказів вбачається (т.1 а.с. 18-20), що для поховання ОСОБА_7 , а саме для здійснення обрядових дій та облаштування місця поховання, ОСОБА_9 витратила 9316 (6800 + 2516) гривень. Ці витрати складаються з витрат на придбання: труни, хреста, таблички, платків, свічок, рушників, вінків і інших речей, необхідних для поховання, а також придбання деталей надгробного пам`ятника.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на поховання суд враховує, що за правилами статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Таким чином, витрати на поховання в розмірі 9316 грн., у встановленому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмірі, повинно відшкодувати приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

У зв`язку з цим суд стягує з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 витрати на поховання ОСОБА_7 в розмірі 9316 гривень.

Решта витрат, які понесла ОСОБА_9 в процесі поховання ОСОБА_7 , а саме: витрати на придбання продуктів харчування в розмірі 5241 гривня (т.1 а.с. 17) та 524 гривні 60 копійок (т.1 а.с. 19), а також витрати на придбання медикаментів в розмірі 857 гривень 40 копійок (а.с. 18), не відносяться Законом України «Про поховання та похоронну справу» до витрат на поховання. Крім того необхідність придбання медикаментів нічим не обґрунтована, а тому у стягненні решти витрат на поховання суд відмовляє повністю за безпідставністю.

Що стосується заподіяної моральної шкоди слід відмітити наступне.

Відповідно до вимог ст.27.3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Потерпіла ОСОБА_9 на час смерті ОСОБА_7 не перебувала на її утриманні та не була непрацездатною, а відтак з врахуванням наведеного, підстав для відшкодування страховою компанією їй коштів за спричинену моральну шкоду не має. Надана копія довідки №2991 (т.2 а.с. 240) не містить даних про сусідів, не свідчить про проживання однією сім`єю з загиблою та суперечить іншій довідці №4851 про склад сім`ї та місце проживання потерпілої (т.1 а.с. 21). Крім того, з довідки №4851 від 15 листопада 2018 слідує, що по АДРЕСА_2 проживали чоловік загиблої ОСОБА_10 та онука ОСОБА_11 , 2000 року народження.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує в порядку вимог ст. 100, 124 КПК України відповідно.

Керуючись ст. 373,374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання. Зарахувати в строк відбуття покарання період перебування під вартою ОСОБА_6 з 29 вересня 2021 (т.2 а.с. 207) по 05 листопада 2021 (т.2 а.с. 147) включно.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз в розмірі 2288 гривень. Вважати такими, що вже стягнуті зазначені процесуальні витрати згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2021 (т.2 а.с. 211) за виконавчим листом 283/314/19.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2018 на автомобіль «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп легковий-В реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речові докази: автомобіль «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп легковий-В реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на штрафмайданчику ВП №1 Коростенського РУН ГУНП в Житомирській області повернути ОСОБА_6 за належністю.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 витрати на поховання ОСОБА_7 в розмірі 9316 гривень.

В решті вимог позову відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя