Справа № 947/456/24
Провадження № 1-кс/947/709/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , дослідивши матеріали за клопотанням ОСОБА_2 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси із клопотанням, в якому просить накласти арешт в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 рокуна майно, належне його батькові ОСОБА_3 , а саме на:

-земельну ділянку :02:004:0183, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:103

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 Реєстраційний номер 100;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання ОСОБА_2 зазначає про те, що вказане майно може бути незаконно відчужене, а тому з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна слід накласти арешт на нього.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як вбачається з поданого клопотання, ОСОБА_2 звертається з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.

Між тим, доказів на підтвердження свого процесуального статусу цивільного позивача та подання цивільного позову в рамках кримінального провадження ОСОБА_2 не долучено до клопотання.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про арешт майна подане особою, яка не має права на звернення із таким клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 171 КПК України, а тому клопотання слід повернути особі, яка з ним звернулася.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року повернути особі, яка з ним звернулася.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1