Дата документу 28.09.2023Справа № 554/5468/23
Провадження № 1-кп/554/1702/2023
В И Р О К

Іменем України

28 вересня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого першим помічником Хрестищенського відділення бурових робіт, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

08 березня 2023 року, близько 14 год 05 хв, обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним транспортним засобом RENAULT KANGOO, д. н. з. НОМЕР_1 , рухався в межах лівої смуги для руху проїзної частини вул. Київське Шосе, з боку вул. Європейської в напрямку вул. Михайла Грушевського у м. Полтаві. Проїжджаючи біля буд. № 12 по вул. Михайла Грушевського ОСОБА_8 , перед зміною напрямку свого руху не переконався в безпеці виконуваного маневру, перестроївся в крайню праву смугу для руху, рухаючись при цьому зі швидкістю 61,3 км/год, де в подальшому допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перебував біля задньої частини свого автомобіля BMW 318, д. н. з. НОМЕР_2 , в межах крайньої правої смуги для руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: багатоскалкового внутрішньо-суглобового перелому даху правої ветрлюгової западини з діастазом та з переходом на тіло клубової, лонної і сідничної кісток справа; фрагментарного перелому нижньої гілки правої лонної кістки; лінійного перелому дистальних відділів гілки правої сідничної кістки з набряково-інфільтративними змінами м`яких тканин правого стегна та міжтканинною емфіземою; рваної рани м`яких тканин верхньої третини правого стегна з шкірним і м`язовим дефектом; рваної рани м`яких тканин лівої сідниці; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та саден шкіри живота, спини і правого колінного суглобу, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. п. 10.1, 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР), відповідно до яких:

п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9 «б»: «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил»

Порушення вказаних вимог ПДР водієм ОСОБА_8 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В умовах даної події водій ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, шляхом виконання вимог п. п. 10.1, 12.4, 12.9 «б» ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Кваліфікація дій обвинувачених судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище, наголосивши на повній відповідності дій, вчинення яких йому інкримінується в обвинувальному акті, обставинам, за яких це відбувалося. При цьому показав, що 08 березня 2023 року, приблизно о 14 годині, він, керуючи транспортним засобом RENAULT KANGOO, д. н. з. НОМЕР_1 , рухався в м. Полтаві по вул. Київське Шосе з вул. Європейської в напрямку вул. М. Грушевського в лівій смузі для руху транспортних засобів. Так як потік автомобілів почав зменшувати швидкість свого руху і він мав намір виконати маневр повороту праворуч на зелену стрілку, яку дозволяє виконати такий поворот на червоний сигнал світлофора, він перестроївся в крайню праву смугу, де одразу ж побачив автомобіль та чоловіка, який стояв біля нього. Він здразу ж натиснув на гальма, однак уникнути зіткнення не вдалося. Після наїзду на потерпілого він миттєво вийшов з автомобіля, викликав карету швидкої медичної допомоги, а також зупинив транспортний засіб, який проїжджав повз, в якому їхав медичний працівник. Останній надав потерпілому першу медичну допомогу. Повністю визнав свою вину в порушенні вимог п. п. 10.1, 12.4, 12.9 «б» ПДР, а також в тому, що саме порушення ним названих вимог ПДР знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали. Заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов прокурора визнав в повному обсязі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 визнав частково, зокрема в частині стягнення з нього моральної шкоди в сумі 100 000 грн, а не 200 000 грн, як про це заявлено останнім, зазначивши при цьому, що наразі моральна шкода на суму 70 000 грн ним потерпілому сплачена. Визнав також сам по собі факт спричинення потерпілому матеріального збитку в частині понесених ним витрат на лікування на суму 125 867,61 грн, а також в частині спричинення матеріального збитку власнику автомобіля BMW 318, д. н. з. НОМЕР_2 , який був пошкоджений в результаті ДТП на суму 79 571,17 грн, однак просив стягнути їх відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо вимоги потерпілого про стягнення з нього на користь останнього витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн покладався на розсуд суду.

Оскільки обставини справи ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд згідно з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і щиро розкаявся в цьому, його поведінку, як під час скоєння правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, що його обтяжують, і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу, вважаючи, що це буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а також соціальної реабілітації.

При визначенні покарання суд також враховує, що обвинувачений не перебуває на обліках у лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю та наркотиків.

Враховуючи конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди поведінку обвинуваченого під час скоєння кримінального правопорушення і після цього, його ставлення до скоєного, суд вважає за необхідне позбавити його права керувати транспортними засобами. Вказане додаткове покарання, на думку суду, сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання ним вимог ПДР в подальшому.

Вирішення цивільного позову

Прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 36, 127 - 129 КПК України та ч. 1 ст. 1166 ЦК України до обвинуваченого ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про відшкодування витрат, понесених державою на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 133 830,93 грн, зокрема на користь Національної служби здоров`я України - на суму 117 344,88 грн та на користь Полтавської міської ради - на суму 8420,40 (том 1 а. к. п. 27 - 57).

Представником потерпілого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_5 , по матеріалах кримінального провадження заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, зокрема про стягнення витрат, понесених ним на лікування на суму 125 867,61 грн; про стягнення відповідно до висновку комісійної автотоварознавчої експертизи № 2212-2213 від 30 червня 2023 року матеріального збитку на суму 79 571,17 грн, а також моральної шкоди на суму 200 000 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн (том 1 а. к. п. 63 - 252, том 2 а. к. п. 1 - 35).

Вирішуючи заявлені по матеріалах кримінального провадження цивільні позови представника потерпілого ОСОБА_9 та прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , суд керується ст. ст. 118, 124 і 128 КПК України, ст. ст. 23, 1166 - 1168 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якою, зокрема, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні, а також враховує п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року (№ 752/17832/14-ц), згідно з яким, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок яких він перебував на лікуванні в Комунальному підприємстві «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» і Полтавською міською територіальною громадою (Полтавською міською радою) понесені витрати на його лікування в сумі 8420,40 грн, а Національною службою здоров`я України - на суму 117 344,88 грн (том 1 а. к. п. 43 - 45), що є збитками, а тому підлягають стягненню на користь держави з особи, діями якої цю шкоду заподіяно, тобто з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Крім того, з цих же підстав суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілому моральної шкоди, яка викликана сильним емоційним стресом через заподіяння йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, полягала у фізичному болі та фізичних і душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з цим, що порушило звичайний спосіб його життя, погіршило психологічний та фізичний стан, додало йому моральних страждань, а також потягло за собою довгострокове лікування та часткову втрату працездатності. Ним було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, йому в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди на суму 100 000 грн. При цьому суд враховує, що в добровільному порядку ОСОБА_8 було відшкодовано 70 000 грн (том 2 а. к. п. 71), в зв`язку з чим підлягає стягненню з нього на користь потерпілого моральна шкода в розмірі 30 000 грн.

В частині позовних вимог представника потерпілого, в інтересах останнього, щодо стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальної шкоди, суд вважає, що в даних правовідносинах обов`язковим є застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1961-IV).

При цьому суд виходить з того, що за загальним правилом, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 під час експлуатації транспортного засобу RENAULT KANGOO, д. н. з. НОМЕР_1 , була застрахована Полісом цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР212733931 СК «АХА Страхування», відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 320 000 грн та за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн (том 2 а. к. п. 72).

Понесені потерпілим витрати на лікування становлять 125 867,61 грн, підтверджуються наданими до суду квитанціями та не заперечуються обвинуваченим ОСОБА_10 , як і не оспорюється факт спричинення ним матеріального збитку власнику автомобіля BMW 318, д. н. з. НОМЕР_2 , який був пошкоджений в результаті ДТП на суму 79 571,17 грн (відповідно до висновку комісійної автотоварознавчої експертизи № 2212-2213 від 30 червня 2023 року).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Водночас, відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне залишити без розгляду цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди до вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди в порядку, визначеному Законом № 1961-IV.

Крім того, зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_9 на підставі укладеного договору про надання адвокатських послуг № б/н від 22 березня 2023 року користувався послугами адвоката ОСОБА_5 та сума процесуальних витрат, стягнути яку з ОСОБА_8 просить остання повністю підтверджується наданими доказами, зокрема додатковою угодою № 1 від 22 березня 2023 року до названого Договору, з якої слідує, що сторони погодили, що ціна за представлення адвокатських послуг складає 25 000 грн без ПДВ, суд, керуючись положеннями ст. ст. 118 і 124 КПК України, приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в розмірі 25 000 грн.

Мотиви інших рішень

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався та підстав для обрання такого до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Процесуальні витрати по матеріалах кримінального провадження становлять 11 748,28 грн і підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Арешт, накладений відповідно до ухвал Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2023 року, - підлягає скасуванню.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому основне покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік і шість місяців.

Речові докази у кримінальному провадженні, визнані такими відповідно до постанови слідчого від 08 березня 2023 року: автомобілі BMW 318, д. н. з. НОМЕР_2 , та RENAULT KANGOO, д. н. з. НОМЕР_1 , - повернути за належністю.

Арешт, накладений відповідно до ухвал Октябрського районного суду м. Полтави від 09 березня 2023 року на автомобілі BMW 318, д. н. з. НОМЕР_2 , та RENAULT KANGOO, д. н. з. НОМЕР_1 , - скасувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 11 748,28 грн процесуальних витрат.

Заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 - задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України витрати на лікування в сумі 117 344,88 грн та в особі Полтавської міської ради - в сумі 8420,40 грн (реквізити: одержувач - ГУК у Полт.обл/тг м. Полтави/24060300, номер рахунку (IBAN): UA0016719, код платежу: 24060300, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), , найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження).

Заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 100 000 грн моральної шкоди з урахуванням добровільно сплаченої суми 70 000 грн, тобто 30 000 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 25 000 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині в задоволенні цивільного позову відмовити.

Цивільний позов представника потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду до вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди учасниками відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_11