ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 707/1254/19

провадження № 51-5715км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих

у режимі відеоконференції: ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора та представника потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, постановлені у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005655, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кумейки Черкаського району Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК і виправдано за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вичинено обвинуваченим.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 22 червня 2023 року залишив указаний вирок без змін.

Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_7 у тому, що він за детально наведених в обвинувальному акті обставин, 08 липня 2017 року приблизно о 20:30, керуючи маломірним судном «Buster X» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), обладнаним двигуном «Mercury-100», потужністю 100 кінських сил, рухаючись зі швидкістю 52 км/год вузьким водним проходом (з`єднувальним проходом) поблизу готельно-розважального комплексу «Селена», розташованого на вул. Дахнівська, 21 у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області, в напрямку більш широкої протоки, яка з`єднує причал управління Державного агентства рибного господарства у Черкаській області та судноплавне русло Дніпро, не прийняв обережні та застережливі дії щодо безпечного руху свого судна, не здійснив розумне плавання застосуванням безпечної швидкості руху, порушив вимоги пп. 1.4.1 п. 1.4, пункти 1.5, 1.6, пп. 1.8.1 п. 1.8, пп. 6.3.4 п. 6 «Правил судноплавства на внутрішніх водних шляхах України», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 16 лютого 2004 року № 91, а також вимоги пп. 3.1 п. 3, пп. 3.13 п. 3, пп. 4.2 п. 4, пп. 8.1 п. 8, пп. 8.5 п. 8, пп. 8.6 п. 8, пп. 8.9 п. 8, пп. 8.10 п. 8 «Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області», затверджених рішенням Черкаської обласної ради від 22 березня 2013 року № 21-12/VI, при виході судна з прямої ділянки з`єднувального проходу на судновий хід широкої протоки у прибережній зоні плавання перевищив встановлену швидкість та допустив зіткнення з маломірним судном «Казанка 5М», (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), обладнаний двигуном «Меrсиry-60», потужністю 60 кінських сил під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по широкій протоці, шириною 150 м, від причалу № 55 бази стоянки судна в напрямку судноплавного шляху зі швидкістю близько 15 км/год.

У результаті цієї аварійної пригоди пасажир маломірного човна «Казанка 5М», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали, та заперечення інших учасників провадження

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у справі судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Сторона обвинувачення вважає, що при ухваленні виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 , суд залишив поза увагою процесуальні документи і показання свідків у кримінальному провадженні.

Зокрема прокурор вважає, що місцевий суд не врахував того, що експерти, які склали науково-технічний висновок від 20 грудня 2018 року є фахівцями з відповідної галузі знань, що не суперечить положенням статей 7, 9, 10 Закону України «Про судову експертизу» в редакції від 15 грудня 2017 року № 2147а-VIII, а також того, що вони були залучені до виконання експертизи в порядку, передбаченому КПК.

Вказує, що відсутність у висновку експерта відомостей про їх попередження про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку, не є підставою для визнання такого висновку недопустимим.

Крім того, прокурор зазначає, що суд не надав належної оцінки показанням потерпілих і свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а також висновкам транспортно-трасологічної експертизи від 10 жовтня 2017 року № 1068/17-23, судової комплексної транспортно-трасологічної і водно-транспортної експертизи від 25 січня 2019 року № 06-04-589/з/21156/18-52 стосовно перевищення швидкості саме ОСОБА_7 .

Вважає, що дійшовши висновку про те, що у справі міститься два експертні висновки, які фактично протирічать один одному, суд не виконав вимоги п. 1 ч. 2 ст. 332 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) (суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності), тим самим не вжив необхідних заходів до виконання завдань кримінального провадження.

На переконання прокурора, апеляційний суд належно не перевірив доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо незаконності виправдувального вироку суду першої інстанції та не навів підстав, на яких визнав їх необґрунтованими, а тому постановлена цим судом ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК. При цьому прокурор вказує на те, що суд апеляційної інстанції, не зважаючи на обґрунтоване клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів, безпідставно відмовив у його задоволенні.

Також стверджує, що суд апеляційної інстанції не дав оцінку висновку судово-медичної експертизи від 10 липня 2017 року № 03-01/596, а також висновкам судової комплексної транспортно-трасологічної і водно-транспортної експертизи від 25 січня 2019 року № 06-04-589/з/21156/18-52, які, на думку прокурора, спростовують показання ОСОБА_14 , про те, що він рухався зі швидкістю 15 км/год.

У касаційній скарзі представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені в кримінальному провадженні судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зокрема, представник потерпілих, посилаючись на вимоги ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої судово-експертну діяльність здійснюють також і судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку і на умовах, визначених цим Законом, вказує, що експерти, які склали науково технічний висновок судноводіння обставин зіткнення маломірних суден від 20 грудня 2018 року, являлися фахівцями з відповідної галузі знань і були залучені в порядку визначеному КПК, а тому суд, безпідставно визнав вказаний висновок недопустимим.

Також зазначає, що допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 (що склали висновок від 20 грудня 2018 року) були попереджені про відповідальність за ст. 385 КК, що вказує на те, що порушення ст. 102 КПК при складанні висновку були усунуті.

Крім того, ОСОБА_8 вважає, що експерти самостійно не збирали дані, як про це вказує суд, а проводили безпосереднє дослідження на місці події із залученням маломірних суден щодо швидкості човна «Buster X», під час якого було встановлено, що у двигун «Buster X» були внесені конструктивні зміни, що унеможливлювало об`єктивно провести його ходові випробування, у зв`язку з чим вони залучили аналогічне судно.

Не погоджується адвокат з висновком суду про невстановлення стороною обвинувачення швидкості човна, яким керував ОСОБА_7 . На його думку, факт перевищення останнім швидкості підтверджується, показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а також висновком судової комплексної транспортно-трасологічної і водно-транспортної експертизи від 25 січня 2019 року № 06-04-589/з/21156/18-52, за яким співвідношення швидкостей човнів «Buster X» і «Казанка 5М» на момент зіткнення становило не менше ніж 3:1.

На переконання представника потерпілих, висновок первинної науково-технічної експертизи за фактом зіткнення човнів «Buster X» та «Казанка 5М», затверджений 24 листопада 2017 року (який свідчить на користь сторони захисту) виконаний професорами Національного університету «Одеська морська академія» є неповним і необ`єктивним, оскільки експерти не виїжджали на місце події, безпосередньо не сприймали обстановку, не проводили жодних досліджень, а при проведенні дослідження використовували некоректні вихідні дані, які були зібрані не досвідченими поліцейськими.

На думку ОСОБА_8 , апеляційний суд допустив упереджений підхід до оцінки доказів, і не звернув уваги на те, що експерти ОСОБА_18 і ОСОБА_19 які проводили вищевказану експертизу від 24 листопада 2017 року, теж відсутні у Державному реєстрі атестованих судових експертів.

Стверджує, що вказані порушення, допущені місцевим судом, не усунув суд апеляційної інстанції, який належно не перевірив доводів його апеляційної скарги щодо незаконності виправдувального вироку, а тому постановлена цим судом ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

У запереченнях на касаційні скарги прокурора і представника потерпілих, виправданий ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність наведених у них доводів, зазначає про законність постановлених щодо нього у справі судових рішень та відсутність підстав для задоволення касаційних скарг.

Позиції учасників судового провадження у судовому засіданні

Прокурор, частково підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення і представника потерпілих, просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Представник потерпілих ОСОБА_8 , підтримав свою касаційну скаргу і скаргу прокурора, просив їх задовольнити на підставах зазначених у цих скаргах.

Захисники ОСОБА_6 і виправданий ОСОБА_7 , навівши відповідні пояснення, заперечили проти задоволення касаційних скарг, вважали, постановлені у справі судові рішення законними, обґрунтованими і вмотивованими.

Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Разом із тим, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевими та апеляційними судами.

При цьому касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

В свою чергу за ст. 94 КПК, оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на викладене, Суд відхиляє доводи касаційних скарг прокурора і представника потерпілих щодо неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не відноситься до предмета касаційної перевірки.

Водночас суд касаційної інстанції зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених в касаційних скаргах, чи були додержані судами попередніх інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - їх достатності для висновків суду.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Положеннями ст. 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Як регламентовано ст. 91 КПК, доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках - на потерпілого.

Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував зібрані органом досудового розслідування докази, перевірив їх і належним чином оцінив із точки зору допустимості, належності, достовірності, а сукупність доказів - із точки зору достатності, та дійшов правильного висновку, що сторона обвинувачення не надала належних і достатніх доказів, які би доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зокрема, місцевий суд проаналізував показання ОСОБА_7 , який заперечив свою винуватість та, серед іншого, вказав, що коли виходив з протоки, знаючи що це небезпечний виїзд, рухався на безпечній швидкості не виходячи на глісер, вийшовши з протоки по лівий бік нікого не було, він продовжив рух і раптом зліва по борту швидко виїхав човен, чоловіки які в ньому дивилися в бік комплексу «Селена», він зрозумів що вони його не бачать, вимкнув двигун щоб зупинитися проте відвернути зіткнення не вдалось. Він зупинився, а човен «Казанка 5М» проїхала ще метрів 30-40 і зупинилася.

Також суд оцінив показання: потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ; свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 і ОСОБА_21 .

Крім того, місцевий суд надав оцінку письмовим доказам у кримінальному провадженні, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема:

- протоколу огляду місця події від 08 липня 2017 року, в якому зафіксовано огляд місця, де знаходилася карета швидкої допомоги та потерпіла, яка загинула;

- протоколу огляду місця події від 09 липня 2017 року, під час якого на 55 причалі оглянуто човен «Казанка-5М», на якому з правого борту наявні пошкодження з фототаблицею до нього;

- протоколу огляду предмету від 11 липня 2017 року, під час якого на причалі в гаражі оглянуто човен «Buster X», на якому на носовій частині наявні пошкодження у вигляді деформації кілю, з фототаблицею до нього;

- протоколу огляду місця події від 15 липня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , об`єктом огляду якого була затока р. Дніпро справа напроти пляжу готельно-розважального комплексу «Селена», в яку впадає прохід під назвою «Ревун». Ширина місця, де протока «Ревун» впадає в іншу протоку становить 25 м. До протоколу додана схема, на якій позначено приблизне місце зіткнення, яке вказав потерпілий ОСОБА_9 ;

- протоколу огляду предмета від 15 липня 2017 року, під час якого повторно оглянуто човен «Казанка-5М», на якому з правого борту наявні пошкодження, описані в протоколі та зафіксовані на фототаблиці;

- протоколу слідчого експерименту від 14 серпня 2017 року за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час якого встановлено місце зіткнення човнів: на відстані 17,6 м. від ближньої межі протоки «Ревун» (насадження очерету) та на відстані 9,9 м. до правого краю насадження очерету відносно напрямку руху човна «Казанка-5М». Встановлено, що при русі човна «Казанка-5М» зі вказаною потерпілими швидкістю 15 км/год його зупиночний шлях становить 20,5 м;

- протоколу слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_22 під час якого встановлено місце зіткнення човнів: на відстані 18 м. від ближньої межі протоки «Ревун» (насадження очерету) та на відстані 9,3 м. до правого краю насадження очерету відносно напрямку руху човна «Казанка-5М». Встановлено, що при русі човна «Buster X» з швидкістю 15,1 км/год з протоки «Ревун» в напрямку бази відпочинку «Селена» його зупиночний шлях становить 35 м;

- протоколу слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року під час якого встановлено, що з місця водія човна «Buster X» човен «Казанка-5М» попадає в поле зору на відстані 25,2 м. до місця зіткнення. З місця водія човна «Казанка-5М» човен «Buster X» попадає в поле зору на відстані 28,7 м., з іншої позиції - 24,6 м;

- протоколу слідчого експерименту від 21 серпня 2017 року за участю ОСОБА_7 який проводився з метою встановлення можливості виконання судноводієм ОСОБА_7 вимог пп. 6.3.4 п. 6 Правил судноводіння і було визначено, що при маневрі човна «Buster X» вправо місце зіткнення з човном «Казанка-5М» відбудеться у його носову частину;

- протоколу слідчого експерименту від 15 вересня 2017 року за участю ОСОБА_7 під час якого встановлено, що швидкість руху судна «Buster X» по протоці «Ревун» по визначеній траєкторії руху до місця зіткнення складає 10 км/год. При збільшенні швидкості човен направляється в рослини очерету та берег, що унеможливлює завершення маневру та є небезпечним. При повторних заїздах (запливах), виходячи з повороту на швидкості до місця зіткнення човен «Buster X» збільшує швидкість до максимально можливої у 18 км/год. Збільшити швидкість при повторних запливах не вдалося;

- висновку експерта транспортно-трасологічної експертизи №1068/17-23 від 10 жовтня 2017 року, за результатами якої встановлено, що первинний контакт човнів відбувся передньою нижньою частиною кіля човна «Buster X» із правою задньою частиною правого борта човна «Казанка-5М». У момент первинного контакту кут між повздовжніми вісями човнів (їх кілями) складав приблизно 55+-5 градусів. Човен «Buster X» був у рухомому стані, човен «Казанка-5М» ймовірно був у рухомому стані;

- акту розслідування аварійної події складений Державною службою України з безпеки на транспорті, в якому, зокрема встановлено, що технічними причинами аварійної пригоди було порушення судноводієм ОСОБА_9 :

(і) підпункту 3.15 розділу 3 Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області, за яким на акваторіях, на які не поширюється дія Правил 1, маломірні (малі) судна під час руху повинні дотримуватися таких вимог: 1) якщо два моторні судна наближаються курсами, що перетинаються, то судно, яке бачить інше зі сторони свого правого борту повинно звільнити йому шлях; 2) перетинати курс іншого судна рекомендується за його кормою;

(іі) підпункту 6.3.4 розділу 6 «Правила судноплавства на внутрішніх водних шляхах України»: Коли при зустрічному плаванні чи при перетинанні курсів одне судно повинне дати дорогу іншому судну, то останнє не повинно змінювати ні курсу, ні швидкості. Коли з якої-небудь обставини судно, що не повинне змінювати ні курсу, ні швидкості, виявляється настільки близько від іншого, що зіткнення не можна уникнути, а тільки за рахунок маневрування судна, яке повинне дати дорогу, то перше судно повинне виконати оптимальний маневр для того, щоб уникнути зіткнення;

(ііі) підпункту 6.3.7 розділу 6 «Правила судноплавства на внутрішніх водних шляхах України»: Якщо два судна йдуть курсами, що перетинаються таким чином, що може виникнути небезпека зіткнення, то судно, що бачить інше судно по правому борту, повинне дати йому дорогу і, якщо дозволяють обставини, уникнути перетинання його курсу попереду.

Також у цьому акті встановлені організаційні причини аварійної пригоди, які віднесені до обох судноводіїв щодо наявності всіх дозвільних документів, забезпечення безпеки плавання судна, постійне спостереження водної акваторії, а також того, що пасажири човна «Казанка 5М» не були вдягнуті в рятувальні жилети;

- висновку первинної науково-технічної експертизи за фактом зіткнення човнів «Buster X» та «Казанка-5М» від 24 листопада 2017 року, виконаний професорами Національного університету «Одеська морська академія» ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (далі - висновок від 24 листопада 2017 року), за яким судноводій ОСОБА_9 , рухаючись на човні «Казанка-5М» небезпечним шляхом вздовж густого очерету на відстані біля 10 м. від нього, несвоєчасно помітив човен «Buster X», який мав перевагу при перетині курсів човнів. Не справившись з управлінням судноводій ОСОБА_9 допустив зіткнення. Судноводій ОСОБА_9 під час перетинання суден повинен звільнити шлях для руху маломірного судна «Buster X» шляхом зупинки, а у подальшому, після проходу останнього, перетинати курс за його кормою. Для забезпечення безпеки, керуючи судном «Казанка-5М», судноводій повинен був рухатись на безпечній відстані від правого берега з урахуванням п. 8.9 розділу 8 «Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області», затверджених рішенням Черкаської обласної ради від 22 березня 2013 року № 21-12/VI, тобто посередині протоки, особливо в місцях поєднання рівнозначних за рухом проток зі швидкістю до 15 км/год. Безпосередньою причиною аварії стало порушення судноводієм ОСОБА_9 п. 3.15 «Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області», затверджених рішенням Черкаської обласної ради від 22 березня 2013 року № 21-12/VI. З технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди знаходиться порушення ОСОБА_9 п. 3.1, 3.15, 8.5, 8.7, 8.10 Правил користування ВО, а серед основного порушення - порушення вимог п. 3.15 - «На акваторіях, на які не поширюється дія Правил 1, маломірні (малі) судна під час руху повинні дотримуватися таких вимог: … якщо два моторні судна наближаються курсами, що перетинаються, то судно, яке бачить інше зі сторони свого правого борту повинно звільнити йому шлях».

У цьому ж висновку зазначено, що в місці перетинання проток в яких відбулася подія, що це рівнозначні прибережні протоки для плавання, не поділені знаками руху. Основним водним шляхом протока, по якій рухалось судно «Казанка 5М», по відношенню до протоки, по якій рухалось судно «Buster X», не являється;

- науково-технічному висновку судноводіння обставин зіткнення маломірних суден від 20 грудня 2018 року (далі - висновок від 20 грудня 2018 року) згідно якого безпосередньою причиною аварійної пригоди стало порушення судноводієм ОСОБА_7 вимог п. 3.13 «Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області», затверджених рішенням Черкаської обласної ради від 22.03.2013 № 21-12/VI, згідно з яким у прибережній зоні у межах 500 метрів від берегової лінії встановлюється обмеження швидкості для плавання на маломірних (малих) суднах до 15 км/год (7 вузлів), а саме: перевищення встановленої швидкості при виході судна з прямої ділянки з`єднувального проходу на судновий хід широкої протоки у прибережній зоні плавання, а також відсутність з боку ОСОБА_7 завчасних і розумних дій та застережливих заходів щодо попередження аварійного випадку. З технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної події є безвідповідальність судноводія ОСОБА_7 (порушення вище вказаних 13 пунктів вимог БС державних нормативних актів) щодо забезпечення безпечного плавання та попередження нещасних випадків на воді, яка проявилась у використанні свого судна без діючих суднових документів і права на його експлуатацію та призвела до виникнення аварії зі смертельним наслідком;

- висновку судово-медичної експертизи №03-01/596 від 10 липня 2017 року відповідно якої ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, а саме: травму тулуба у вигляді численних переломів ребер праворуч, переломів ребер ліворуч, забою легень, розривів правої частки печінки, яка супроводжувалася внутрішньою кровотечею та призвела до гострого недокрів`я внутрішніх органів, які є причиною смерті останньої;

- висновку судової комплексної транспортно-трасологічної і водно-транспортної експертизи від 25.01.2019 р. № 06-04-589/з/21156/18-52, відповідно якого співвідношення швидкостей човнів на момент зіткнення становило не менше ніж 3:1.

За наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов висновку, що недоведено того, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК, вчинив ОСОБА_7 .

Місцевий суд мотивував своє рішенням тим, що особи, що склали висновок від 20 грудня 2018 року, не є судовими експертами і вони відсутні у відповідному Державному реєстрі атестованих судових експертів, а сам висновок не відповідає вимога 1, 2, 3, 5, 6 ч. 1 ст. 102 КПК.

Крім того, суд встановив, що особи, які складали висновок від 20 грудня 2018 року не використовували вихідні дані для експертизи, зазначені у постанові слідчого, не звертались до слідчого з приводу надання чи уточнення вихідних даних, а навпаки самостійно не на місці пригоди із використанням інших човнів збирали дані щодо швидкості човна «Buster X».

На цих підставах місцевий суд визнав висновок від 20 грудня 2018 року із додатком до нього актом проведення науково-технічного моделювання зіткнення маломірних суден «Buster X» та «Казанка-5М» на місці аварійної події недопустимим доказом.

Визнавши зазначений висновок від 20 грудня 2018 року недопустимим місцевий суд, вважав, що стороною обвинувачення не було встановлено швидкість човна яким керував ОСОБА_7 , що в цій справі мало вирішальне значення, для визначення наявності чи відсутності в діях останнього ознак, інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому місцевий суд зазначив, що цю швидкість не можна взяти з показань обвинуваченого, потерпілих чи свідків.

Також місцевий суд дійшов висновку, що всі інші надані та досліджені в судовому засіданні докази як кожний окремо, так і у сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_7 у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило загибель людини.

З вироку суду видно, що місцевий суд навів детальний аналіз досліджених ним доказів, у тому числі й тих, на які посилається прокурор і представник потерпілих у касаційних скаргах, і дійшов обґрунтованого висновку, що сторона обвинувачення не надала допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження того, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК, вчинив ОСОБА_7 .

Такі висновки місцевого суду відповідним чином мотивовані й ґрунтуються на даних, належно перевірених у судовому засіданні та змістовно наведених у вироку.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку за апеляційними скаргами прокурора і представника потерпілих, доводи в яких є аналогічними доводам, викладеними у касаційних скаргах, визнав ці висновки місцевого суду обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційних скарг, зокрема і прокурора, не вважав за потрібне повторно досліджувати докази в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, оскільки сторона обвинувачення не навела доводів на обґрунтування того, що місцевий суд дослідив докази неповністю або з порушенням, а тому апеляційний суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, за результатами чого погодився з їх оцінкою.

Апеляційний суд проаналізував доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони обвинувачення і представника потерпілих ОСОБА_8 , дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційні скарги, згідно з вимогами ст. 419 КПК зазначив в ухвалі достатні підстави, на яких визнав їх необґрунтованими.

Зокрема, суд апеляційної інстанції на підтвердження невмотивованості доводів прокурора і представника потерпілих послався на те, що місцевий суд ретельно перевірив наявні у кримінальному провадженні докази, на яких ґрунтується висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, з дотриманням вимог ст. 94 КПК оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності та правильно дійшов висновку про недоведеність того, щокримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_7 .

За результатами перевірки касаційних скарг в межах викладених у них доводів, Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх правильними. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість цих висновків, касаційні скарги прокурора і представника потерпілих не містить.

Верховний Суд зазначає, що ключовими питаннями у цій справі було чи рухався ОСОБА_7 на човні «Buster X» із перевищенням швидкості.

Сторона обвинувачення на підтвердження своєї версії проте, що ОСОБА_7 рухався із перевищенням швидкості посилалась головним чином на висновок від 20 грудня 2018 року, висновок судової комплексної транспортно-трасологічної і водно-транспортної експертизи від 25 січня 2019 року № 06-04-589/з/21156/18-52, за яким співвідношення швидкостей човнів на момент зіткнення становило не менше ніж 3:1, а також показання свідків ОСОБА_12 , який вказав, що більший човен («Buster X»), що виплив з протоки рухався зі швидкістю близько 40 км/год, комуфльований човен «Казанка-5М» рухавсь близько 15 км/год, і ОСОБА_13 , за який показав, що на його думку катер («Buster X») рухався швидко.

Не ставлячи під сумнів висновки судів попередніх інстанцій, з яких ті визнали висновок від 20 грудня 2018 року недопустимим доказом, Верховний Суд звертає увагу на таке.

Як зазначалось вище, у цій справі орган досудового розслідування провів низку слідчих експериментів, зокрема від 15 вересня 2017 року за участю ОСОБА_7 під час якого встановлено, що швидкість руху судна «Buster X» по протоці «Ревун» по визначеній траєкторії руху до місця зіткнення складає 10 км/год. При збільшенні швидкості човен направляється в рослини очерету та берег, що унеможливлює завершення маневру та є небезпечним. При повторних заїздах (запливах), виходячи з повороту на швидкості до місця зіткнення човен «Buster X» збільшує швидкість до максимально можливої у 18 км/год. Збільшити швидкість при повторних запливах не вдалося.

Встановивши при цьому у слідчому експерименті й інших слідчих діях відповідні вихідні дані, слідчий призначив експертизу обставин зіткнення човнів «Buster X» і «Казанка-5М», виконання якої доручив викладачам Національного університету «Одеська морська академія».

За результатом виконання цієї експертизи орган досудового розслідування отримав висновок від 24 листопада 2017 року, який свідчив на користь захисту, оскільки ним було встановлено, що безпосередньою причиною аварії стало порушення судноводієм ОСОБА_9 вимог п. 3.15 «Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області», затверджених рішенням Черкаської обласної ради від 22 березня 2013 року № 21-12/VI.

Отримавши цей висновок, орган досудового розслідування не провівши жодної слідчої дії, не встановивши нових вихідних даних, призначив аналогічну експертизу, виконання якої доручив викладачам «Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного», на вирішення яких поставив ті ж питання, що і перед експертами Національного університету «Одеська морська академія».

Сторона обвинувачення не надала жодних розумних пояснень необхідності призначення, після отримання висновку від 24 листопада 2017 року, також самої експертизи, на вирішення якої були постановлені ті ж самі питання за однакових вихідних даних. Тобто обвинувачення не пояснило, які саме процесуальні причини спонукали її не довіряти висновку від 24 листопада 2017 року, або ставити під сумнів його достовірність.

Далі Верховний Суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 69 КПК експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Експерт може відмовитися від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків.

Верховний Суд не погоджується із доводами касаційних скарг про те, що викладачі «Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного» самостійно не збирали вихідні дані, а проводили безпосереднє дослідження.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, викладачі «Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного», залишили осторонь вихідні дані надані ним слідчим і зазначені у постанові про її призначення, які слідчий отримав порядку передбаченому КПК. А навпаки почали самостійно збирати ці вихідні дані спочатку на місці аварійної події, а згодом в іншому місці (у м. Києві) із залученням інших човнів.

Зібравши нові вихідні дані не на місці події, і в поза процесуальний спосіб, зокрема й щодо швидкості руху човна «Buster X» , які кардинально відрізались від тих, що були встановлені слідчим під час проведення слідчих експериментів на місці події із залученням човнів, що були учасниками аварійної пригоди, і які були надані як вихідні дані для проведення експертизи, викладачі «Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного» склали висновок від 20 грудня 2018 року, за яким безпосередньою причиною аварійної пригоди стало порушення судноводієм ОСОБА_7 вимог п. 3.13 «Правил користування водними об`єктами для плавання на маломірних (малих) суднах у Черкаській області», затверджених рішенням Черкаської обласної ради від 22.03.2013 № 21-12/VI.

Суд звертає увагу на те, що викладачі «Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного» встановлювали швидкість човна «Buster X» не на місці події, а в іншому місці і за інших обставин, ніж ті що мали місце на місці аварійної пригоди. При цьому, в матеріалах справи відсутні дані, що викладачі Київської академії самостійно, встановлюючи швидкість човна, належним чином відтворили обставини, що існували в момент аварійної події, а саме, щодо завантаженості човнів, розташування пасажирів в них і т.і. (принаймні у висновку відсутнє обґрунтування, що ці обставини не мали значення).

Водночас у справі відсутні будь-які дані, які б ставили під сумнів відомості отримані в ході слідчого експерименту від 15 вересня 2017 року за участю ОСОБА_7 (під час якого встановлено, що швидкість руху судна «Buster X» по протоці «Ревун» по визначеній траєкторії руху до місця зіткнення складає 10 км/год; при збільшенні швидкості човен направляється в рослини очерету та берег, що унеможливлює завершення маневру та є небезпечним; при повторних заїздах (запливах), виходячи з повороту на швидкості до місця зіткнення човен «Buster X» збільшує швидкість до максимально можливої у 18 км/год. Збільшити швидкість при повторних запливах не вдалося).

Верховний Суд не може погодитись із доводами касаційних скарг про те, що суди залишили поза увагою висновок судової комплексної транспортно-трасологічної і водно-транспортної експертизи від 25 січня 2019 року № 06-04-589/з/21156/18-52, за яким співвідношення швидкостей човнів на момент зіткнення становило не менше ніж 3:1.

Верховний Суд звертає увагу на те, що цей висновок, по-перше, зроблений у складі комісії викладачів Київської академії, а по-друге при визначені швидкості руху човна «Buster X», цей висновок ґрунтувався на відеозаписах, зроблених цими ж викладачами Київської академії, не на місці аварійної події, не за результатом слідчого експерименту, а за інших обставин.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередні інстанцій про те, що у цій справі стороною обвинувачення не було надано належних і достовірних доказів, які б відповідно до стандарту «поза розумним сумнівом» доводили факт перевищення ОСОБА_7 швидкості руху, що в цій справі мало вирішальне значення.

З рахуванням наведеного, за обставин цього кримінального провадження Суд погоджується з тим, що самих по собі показань потерпілих і свідків не достатньо для однозначного висновку про те, що ОСОБА_7 перевищив швидкість руху.

На цих же підставах Верховний Суд вважає не переконливим доводи прокурора, що місцевий суд, дійшовши висновку про те, що у справі міститься два експертні висновки, які фактично протирічать один одному, повинен був виконати вимоги п. 1 ч. 2 ст. 332 КПК (суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності).

Крім наведеного вище, в цій частині Суд зазначає, що змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із загальних засад кримінального провадження.

Так, частинами 1 і 2 ст. 22 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням зазначених положень, сторона обвинувачення не була позбавлена можливості вжити заходів щодо залучення експертної установи, експерта чи експертів для проведення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, та надати такий висновок суду. Проте з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що сторона захисту скористалась таким правом.

За таких обставин у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для проведення експертизи за ухвалою суду відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 332 КПК.

Щодо відмови апеляційного суду у повторному дослідженні доказів

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно в разі, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу або факт непогодження сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно досліджувати докази, оцінені у суді першої інстанції.

Як зазначалось вище, суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційних скарг, не вважав за потрібне повторно досліджувати докази і допитувати потерпілих і свідків (які були детально допитані в суді першої інстанції і учасники судового провадження були забезпечені правом їх допиту) в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, оскільки сторона обвинувачення не навела доводів на обґрунтування того, що місцевий суд дослідив докази неповністю або з порушенням, а тому апеляційний суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, за результатами чого погодився з їх оцінкою.

Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Таким чином, Верховний Суд уважає, що під час здійснення апеляційної процедури не було допущено істотних порушень приписів ст. 404 КПК.

На цих підставах Верховний Суд відхиляє наведені доводи сторони обвинувачення.

Висновки за результатом касаційного перегляду

Отже, твердження, наведені прокурором і представником потерпілих у касаційних скаргах, не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм процесуального права або з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність.

З урахуванням викладеногоВерховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судових рішень, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги прокурора і представника потерпілих необхідно залишити без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

На цих підставах Верховний Суд ухвалив:

Касаційні скарги прокурора та представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3