Дата документу 06.02.2024
Справа № 334/807/24
Провадження № 1-кп/334/436/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002267 від 08.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадження Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження №0002267 від 08.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що означене кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м.Запоріжжя, Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, письмово повідомив суд про розгляд підготовчого судового засідання за його відсутністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник під час підготовчого судового засідання не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання продовжують існувати, а саме: що ОСОБА_4 скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може вчинити новий аналогічний злочин, оскільки раніше був неодноразово засуджений за скоєння тяжких корисливих злочинів. На теперішній час, ОСОБА_4 є військовозобов`язаний. 13.01.2023 року до Заводського районного суду м.Запоріжжя серований обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України. Вирок ще ухвалений.

Крім того, прокурор наголошував, що ОСОБА_4 є особою суспільно небезпечною та вчинив тяжкий корисливий злочин в умовах воєнного стану. Тому, з метою досягнення дієвості даного кримінального провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважають, що вказані прокурором ризики не доведені та ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення.

При цьому, ОСОБА_4 просив суд застосувати до нього запобіжний захід у вигляді застави, оскільки у нього наявні соціальні зв`язки, є мати, дружина та малолітня дитина, яка потребує допомоги та утримання.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків: кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м.Запоріжжя. Підстав для повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, немає. Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1 ст.284 КПК України, немає. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстав для його повернення прокуророві немає, тому слід призначити кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 до судового розгляду.

З вказаних мотивів, з метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд кримінального провадження на 13 лютого 2024 року о 11 годині 00 хвилин. Здійснювати судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому судовому засіданні, виходячи з вимог ч.2 ст.27 КПК України, одноособово. Визначити склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним: процесуальний прокурор, потерпілий, обвинувачений, захисник обвинуваченого. Здійснити виклик в судовий розгляд для допиту свідків з реєстру матеріалів досудового розслідування. Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 суд дійшов до наступного висновку:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 10.11.2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.

Відповідно до ст.. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ст..176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Зокрема, згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, а усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та покарання, ОСОБА_4 може переховуватися від суду не зважаючи на існування у нього постійного міста проживання.

Таким чином, продовжуючи термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що при наявності усіх зібраних по справі доказів та міри покарання, яка йому може загрожувати, обвинувачений може переховуватися від суду, а звідси існує ризик ухилення від правосуддя.

Також суд врахував практику ЄСПЛ, а саме те, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, особу та репутацію ОСОБА_4 , а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити.

Суд вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів потерпілої особи. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тому суд не приймав до уваги доводи та пояснення захисника та підозрюваного.

Враховуючи вимоги ст..331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що існують ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Щодо заявленого клопотання ОСОБА_4 про застосування йому запобіжного заходу у вигляді застави, суд зазначає, що кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та нівелювання ризиків кримінального провадження не самою заставою як видом запобіжного заходу, а заставою у відповідному розмірі, який визначається з урахуванням різних критеріїв, закріплених у ч. 5 ст. 182 та ст. 178 КПК України.

Відповідно, розмір застави впливає на рівень таких гарантій і має бути пропорційним обставинам кримінального провадження, встановленим ризикам кримінального провадження, обов`язкам підозрюваного і стадії кримінального провадження.

За таких умов застава може вважитися зміною запобіжного заходу.

Судом встановлено, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відносяться до категорії тяжкого злочину, скоєного в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений пояснив, що заставу може внести його мати, але її розмір має бути спів розмірним.

У такому контексті суд зазначає, що будь-які договори цивільно-правового характеру, укладені між заставодавцем та третіми особами, так само як і відносини, які виникають між обвинуваченим та заставодавцем після внесення застави, не мають взаємозв`язку з кримінально-процесуальними відносинами, які виникли щодо застосування до підозрюваного (на цей час обвинуваченого) запобіжного заходу.

Вимоги цивільно-правового характеру заставодавця до підозрюваного щодо повернення коштів не є обставиною, що зумовлює обов`язкову зміну запобіжного заходу. Сама специфіка застави як запобіжного заходу обумовлюється виключно її природою і метою у кримінальному провадженні і не спричиняє необхідність її зміни на інший запобіжний захід з огляду на вимогу заставодавця про повернення йому коштів.

Відповідно до ч. 7, 11 ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, а не обов`язком, тоді як застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Внесення застави неможливе без взаємної згоди підозрюваного (обвинуваченого) та заставодавця. Особа не може бути визнана заставодавцем у супереч її бажанню та волі, тобто вона висловлює своє добровільне волевиявлення на внесення застави та згоду нести матеріальну відповідальність за дії особи, за яку вона вносить заставу.

Таким чином, суд відхиляє доводи ОСОБА_4 про те, що його мати може внести заставу, оскільки у суда відсутні будь які відомості щодо матері обвинуваченого, яка надає згоду на внесення застави, що може стати підставою для зміни запобіжного заходу, тому зазначена обставина не підлягає врахуванню під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316 КПК України суд -

у х в а л и в :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України на 13 лютого 2024 року на 11.00 годину у приміщенні Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Судовий розгляд проводити одноособово за участю процесуального прокурора, потерпілого, обвинуваченого, його захисника.

У судове засідання викликати свідків зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Роз`яснити учасникам судового провадження про можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 06 квітня 2024 року включно.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1