Дата документу 19.10.2023 Справа № 333/5239/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/904/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/5239/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 серпня 2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, з мотивів тривалих неприязних відносин до ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, маючи умисел на спричинення тілесних пошкоджень, дістав із своєї сумки із ременем через плече, розкладний ніж та, тримаючи його у руці, наніс один удар в область грудної клітини справа потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив колото-різане поранення грудної клітини праворуч, з локацією шкірної рани в проекції 5-го міжребер`я, яке проникає в праву плевральну порожнину, з ушкодженням міжреберних судин, поранення верхньої частки легені в проекції С2, з розвитком гематороксу 3 ст. (скупчення 1,5 л крові та до 200 гр. згустків) в плевральній порожнині, яке ускладнилося в після травматичному періоді правостороннім плевритом (запалення плевральних листків, що супроводжується випотіванням в плевральну порожнину ексудату того чи іншого характеру), дихальною недостатністю 1 ст., яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, цивільний позов, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12.08.2020 року обвинувачений зазнав нападу та серед нападаючих був потерпілий, який в минулому неодноразово погрожував йому. Ці події відбувалися для обвинуваченого раптово та несподівано, у вечірній час доби, в безлюдному та погано освітленому місці. Обвинувачений намагався уникнути конфлікту, але нападники не припиняли своїх дій, намагаючись нанести йому удари. Щоби якось стримати тиск нападників обвинувачений дістав з сумки складний ніж, але це не зупинило нападників. Обвинувачений сприймав загрозу як реальну і в момент, коли потерпілий намагався нанести обвинуваченому удар, він захищаючись відмахнувся правою рукою, в якій у нього був ніж, і наніс потерпілому поранення. Відтак, аналізуючи покази потерпілого та свідків, які підтверджують позицію обвинуваченого, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, міста та часу конфлікту, характеру відносин між потерпілим та обвинуваченим до подій, мотивів дій потерпілого, є всі підстави вважати, що дії ОСОБА_9 були обумовлені виключно необхідністю свого захисту від можливого суспільно небезпечного посягання, оскільки у обвинуваченого були достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання. Відсутність у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень само по собі не виключає факту можливого нападу на нього з боку потерпілого та ще двох невідомих осіб. Крім того, враховуючи, що демонстрація ножа обвинуваченим не зупинила дії нападників, він не усвідомлював і не міг усвідомлювати помилковості свого припущення щодо наявності суспільно небезпечного посягання. І тільки спричинення поранення потерпілому зупинило дії нападників, направлені на завдання шкоди обвинуваченому. Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав і висновки суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК належним чином не обґрунтовані та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Відтак в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, представника потерпілого, які заперечили проти скарги та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок у даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що у 2019 році він познайомився із дружиною потерпілого ОСОБА_11 , з якою у обвинуваченого розпочалися близькі стосунки. Потерпілому про це стало відомо. Однак спочатку він не втручався. Потім з боку ОСОБА_10 у бік обвинуваченого почалися переслідування. Потерпілий ходив та стежив за ними вулицями. Згодом потерпілий почав присилати обвинуваченому повідомлення з погрозами, на кшталт того, що «залиш ОСОБА_12 , інакше я тебе підріжу», «я прийду та пристрелю тебе» тощо. Таких повідомлень було багато. Одного разу у них була емоційна розмова на сходах в під`їзді будинку ОСОБА_9 , коли до нього в гості завітала ОСОБА_13 , а потерпілий вистежував їх, знімаючи на телефон.

12 серпня 2020 року вчергове зустрічався із ОСОБА_13 . Вони випили по келиху пива. Приблизно о 20 годині 30 хвилин обвинувачений пішов додому. Підходячи до свого будинку, він почув позаду себе кроки та прискорив ходу, почувши, що позаду нього також було прискорено кроки. Це тривало протягом кілометру. Вже знаходячись в арці, він побачив, як його наздогнали троє чоловіків, які намагались напасти на нього для населення тілесних ушкоджень. Серед нападників він упізнав ОСОБА_10 . Він спитав чому вони нападають та запропонував поспілкуватися ОСОБА_10 без інших осіб. Проте вони нічого не чули та продовжували напад втрьох з погрозами, намагаючись нанести йому удари. Він продовжував пропонувати їм поговорити, проте усі звернення були проігноровано. Якоїсь зброї він в їх руках не бачив. Однак знав, що ОСОБА_14 постійно носить при собі ніж. Щоб якось стримати тиск нападників, він дістав з сумки перочиний ніж, оскільки думав, що тоді вони злякаються і зупинять напад. Але це їх не зупинило. І в момент, коли ОСОБА_15 намагався нанести йому удар, останній відмахнувся правою рукою, в якій у нього був ніж, і напевно саме в цей момент він задів потерпілого.

У своєму вироку суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням фактичних обставин справи, місця та часу конфлікту, характеру відносин між обвинуваченим та потерпілим до конфлікту, поведінки обвинуваченого після нанесення тілесного ушкодження потерпілому, відсутності у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, які б підтверджували напад на нього потерпілого, підстав вважати, що обвинувачений перебував та діяв у стані необхідної оброни з перевищенням її меж не вбачається.

Разом з тим, дійшовши висновку про те, що обвинувачений не перебував і не діяв у стані необхідної оборони, суд першої інстанції не перевірив, що частиною 5 ст.36 КК передбачено, що незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу групи осіб.

Тобто, закон передбачає, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Однак у разі нападу групи осіб шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

Із встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим тривалий час мали місце неприязні стосунки. За показами обвинуваченого потерпілий неодноразово надсилав йому повідомлення з погрозами, слідкував за ним і ОСОБА_13 . Даний факт також підтвердив свідок ОСОБА_16 власник кафе, який зазначив, що неодноразово бачив як потерпілий ОСОБА_10 слідкував з кущів за обвинуваченим та ОСОБА_13 12 серпня 2020 року потерпілий також слідкував за своєю дружиною та ОСОБА_9 , коли ті сиділи у кафе. Сам потерпілий також не виключав тієї обставини, що він міг висловлювати свої претензії обвинуваченому і у надісланих обвинуваченому в SMS-повідомленнях.

Також встановлено, що після зустрічі із ОСОБА_13 обвинувачений направився до себе до дому та нікого при цьому не чіпав. Потерпілий разом з двома його знайомими цілеспрямовано прослідував за обвинуваченим. Цю обставину не заперечував і сам потерпілий, який зазначив, що його знайомі також пішли в бік обвинуваченого та вони втрьох наблизились до останнього. Зазначене свідчить про те, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, оскільки обвинувачений не прагнув зустрічі з потерпілим і цілеспрямовано йшов до себе додому. Обвинувачений також стверджував про те, що він пропонував потерпілому поспілкуватися без сторонніх осіб, проте нападаючі нічого не чули та продовжили напад втрьох, намагаючись нанести йому удари.

Крім того, події, які є предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні, відбувалися у вечірній темний період доби, у фактично малолюдному та неосвітленому місці.

Із показів свідка ОСОБА_17 було встановлено, що потерпілий сказав йому, що з раніше незнайомим ОСОБА_18 , якого вони побачили на вулиці, необхідно так би мовити поговорити, оскільки той залицяється до дружини потерпілого. Коли вони підходили до обвинуваченого метрів за 15, останній дістав ніж та почав ним розмахувати. Проте незважаючи на ці обставини саме потерпілий побіг на обвинуваченого, а не навпаки. Зазначене свідчить про те, що потерпілий не зупинився, а навпаки продовжив переслідувати обвинуваченого, активно скорочуючи дистанцію між ними та наближаючись до обвинуваченого. Дані обставини, оточуюча обстановка, темний час доби, малолюдне місце і дії обвинуваченого можуть свідчити про намір останнього зберегти, а то й збільшити дистанцію між ним і двома невідомими йому чоловіками з потерпілим, який до обвинуваченого мав вкрай неприязне ставлення з мотивів ревнощів, що цілком логічно усвідомлював обвинувачений. Таким чином, суд не мотивував чи дійсно у обвинуваченого після побачення із ОСОБА_13 мала виникнути впевненість в безпечності майбутньої розмови в темний час доби в малолюдному місці з групою чоловіків, двох з яких він ніколи не знав, а один «випадково» виявився чоловіком ОСОБА_13 , які зі слів обвинуваченого тривалий час переслідували його, а наздогнавши, здійснили напад на нього.

Проте в порушення вимог ст.ст.370, 374 КПК суд першої інстанції зазначеним обставинам жодної оцінки у вироку не надав та не навів будь-яких мотивів на спростування показів обвинуваченого щодо обставин нападу на нього групи осіб.

Зокрема суд першої інстанції не проаналізував поведінку потерпілого та двох його знайомих, інтенсивність і характер їх дій, місце і час конфлікту та фізичну й кількісну перевагу осіб, які переслідували обвинуваченого. Не з`ясував суд і того, чи давали такі обставини обвинуваченому підстави сприймати їх як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю з огляду на характер відносин між обвинуваченим та потерпілим.

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції доводи обвинуваченого належним чином не перевірив, обставини щодо наявності чи відсутності факту нападу на обвинуваченого групи осіб (потерпілого та його знайомих) не спростував. Між тим, з`ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суд визнав доведеним ту обставину, що обвинувачений наніс потерпілому удар ножем в область грудної клітини справа. Між тим, із показів потерпілого було встановлено, що обвинувачений наніс йому удар ножем у спину.

Проте суд першої інстанції зазначені протиріччя не усунув та, тим самим, не встановив куди дійсно було нанесено удар ножем потерпілому і не з`ясував чи міг обвинувачений нанести потерпілому удар ножем, коли вони були розташовані обличчям один до одного. Адже одним із мотивів відсутності у обвинуваченого стану необхідної оборони судом зазначено нанесення потерпілому удару саме в спину. Проте згідно висновку експерта №968 від 27.08.2020 колото-різане поранення грудної клітки праворуч у потерпілого можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони ушкодження для травматичного впливу.

Відтак судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість рішення районного суду, у зв`язку з чим вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та підлягає скасуванню.

Проте з огляду на те, що допущені судом порушення вимог закону щодо обґрунтованості, вмотивованості та законності судового рішення не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, вирок суду підлягає скасуванню з одночасним призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції належить врахувати все наведене в даній ухвалі, дослідити всі обставини кримінального провадження, та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 березня 2023 року щодо ОСОБА_9 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4