КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 січня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року,

за участі:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , відкритий в Філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що вступна та резолютивна частина ухвали оголошена 21 лютого 2023 року, повний текст судового рішення представником отримано 01 березня 2023 року, а тому вважає, що апеляційна скарга подана у строк, встановлений ст. 395 КПК України; апеляційну скаргу подано 03 березня 2023 року.

Проте в судовому засіданні представник ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Стверджує, що вказана ухвала постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та невмотивованою.

Зауважує, що викладені у клопотанні прокурора доводи не підтверджуються доданими до нього письмовими доказами, зокрема в частині, що грошові кошти, отримані на банківський рахунок ОСОБА_5 від ОСОБА_8 як повернення позики згідно трьох договорів позики, здобуті кримінально правовим шляхом.

На переконання представника, прокурор повинен був послатись на наявність у діяннях ОСОБА_5 предикату.

Звертає увагу на тому, що законність та легальність походження грошових коштів, вилучених у ОСОБА_8 , підтверджена п`ятьма судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Крім цього, стверджує, що відповідно до адресованого слідчому листа Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, № 173/6.1-26-23/6 від 30 січня 2023 року грошові кошти, вилучені у ОСОБА_8 під час обшуку та які прийняті в управління АРМА, йому повернуто. При цьому, ОСОБА_9 вказані кошти перерахував на банківський рахунок ОСОБА_5 на виконання трьох договорів позики.

Також представником подано додаткові пояснення щодо походження грошових коштів на банківському рахунку ОСОБА_5 , в яких зазначає, що вона як фізична особа-підприємець у період 2017-2021 років задекларувала дохід на суму 28 427 000 гривень, з яких сплачено 1 421 350 гривень єдиного податку.

Так, у січні 2022 року ОСОБА_5 на підставі трьох договорів надала у позику ОСОБА_8 грошові кошти готівкою на загальну суму 26 761 770 гривень з метою інвестування у розробку перспективного виду військової техніки, які у ОСОБА_8 вилучені 26 серпня 2022 року під час обшуку та передані в управління АРМА.

Зауважує, що 24 січня 2023 року АРМА повернуто ОСОБА_8 вказані кошти, а він, в свою чергу, повернув їх ОСОБА_5 , у зв`язку зі спливом строку позики.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Водночас, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Як убачається з матеріалів справи, повний текст ухвали слідчого судді представником отримано 01 березня 2023 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе поновити представнику строк на апеляційне оскарження за його клопотанням, оголошеним в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 червня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000510, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України.

Прокурором у клопотанні зазначено, що ГСУ НПУ розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, стосовно ОСОБА_8 , який, будучи екс-посадовцем Міністерства оборони України, за попередньою змовою групою осіб вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів з метою легалізації доходів в особливо великих розмірах, одержаних злочинним шляхом.

Також розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, стосовно ОСОБА_8 , який, будучи екс-посадовцем Міністерства оборони України, за попередньою змовою групою осіб вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів.

26 серпня 2022 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено та вилучено грошові кошти, а саме: 17 078 000 гривень, 400 100 доларів США, 100 380 Євро. Будь-яких документів щодо джерела походження вказаних коштів під час проведення слідчої дії не виявлено.

12 вересня 2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на зазначені кошти, вилучені у ОСОБА_8 , які в подальшому передані в управління АРМА згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року.

17 листопада 2022 року рішенням колегії суддів Київського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року скасовано, а відповідно до отриманої із АРМА відповіді вилучені у ОСОБА_8 кошти 24 січня 2023 року перераховано на розрахункові рахунки з наданими ним реквізитами.

В подальшому встановлено, що ОСОБА_8 здійснив переказ отриманих коштів на рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , відкритий у Філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

31 січня 2023 року грошові кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , відкритому у Філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000510.

08 лютого 2023 року заступник начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на кошти, що знаходяться на вказаному рахунку ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000510 про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , відкритому у Філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на зазначене майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, доводи апелянта про те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Щодо пояснень апелянта про походження грошових коштів ОСОБА_5 слід зазначити, що хоча застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте воно є можливим, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Інші доводи, на які посилається апелянт, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 757/5064/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Провадження № 11-сс/824/705/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК