Справа № 752/2681/24
Провадження №: 1-кп/752/1496/24
У Х В А Л А

20.02.2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження № 0003829 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

вказаний обвинувальний акт надійшов до Голосіївського районного суду м. Києва 02.02.2024 року із Голосіївської окружної прокуратури м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2024 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0003829.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити справу до судового розгляду, оскільки на її думку, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просив призначити справу до розгляду.

Представник потерпілого ТОВ «Аркада-Будівництво» - ОСОБА_5 надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Даний обвинувальний акт підсудний Голосіївському районному суду м. Києва.

Підстав для закриття чи зупинення провадження у справі на даній стадії немає.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає що надісланий до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому йому необхідно повернути прокурору, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Слід вказати, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунутому в порядку, встановленому КПК України.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, зокрема, обвинувачений повинен знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Таким чином, обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати, який містить формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Пред`явлене обвинувачення має бути конкретизованим та не містити суперечностей, що є умовою реалізації права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту відносно ОСОБА_3 , останній не відповідає вищенаведеним вимогам, оскільки наявне формулювання фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечить юридичній кваліфікації дій особи.

Так, при формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин орган досудового розслідування вказує, що своїми умисними, протиправними діями, що виразились у закінченому замаху та таємне викрадення чужого майна, не доведеному до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчиненого повторно в умовах військового стану, поєднаного з проникненням до нежитлового приміщення, ОСОБА_3 намагався спричинити майнові збитки ТОВ «Аркада-Будівництво» на загальну суму 1608 грн. 75 коп. Разом з тим, при кваліфікації дій ОСОБА_3 при викладенні фактичних обставин в акті не зазначено таку кваліфікуючу ознаку як проникнення у інше приміщення, а у при кваліфікації дій ОСОБА_3 в акті при формулюванні обвинувачення не зазначено вже дві кваліфікуючі ознаки: проникнення у інше приміщення та повторність.

Суд зазначає, що таким чином ні суд, ні сторона захисту не зможе визначити обсяг та межі обвинувачення. Крім того, вказані суперечності між викладом формулювання обвинувачення і кваліфікації дій особи фактично позбавляють можливості сторону захисту належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду, оскільки обвинуваченому неможливо зрозуміти, від якого обсягу обвинувачення будувати позицію захисту від викладу формулювання обвинувачення або тільки від кваліфікації його дій. Суд вказує, що така невідповідність не є формальною та може призвести до скасування будь-якого прийнятого судом кінцевого рішення у зв`язку із порушенням права на захист обвинуваченого.

Таким чином, можна стверджувати, що обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_3 є незрозумілим, неконкретним, що позбавляє обвинуваченого в повній мірі зрозуміти суть обвинувачення та використати своє право на захист.

При цьому суд звертає увагу на те, що судовий розгляд справи призначається саме на підставі обвинувального акту, складеного у відповідності із законом, при цьому суд не може усувати недоліки, які допущені на стадії досудового розслідування кримінального провадження, оскільки на судову гілку влади покладена функція щодо здійснення правосуддя, а не виконання обов`язків, покладених на сторону обвинувачення.

Враховуючи вищевикладене, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, що позбавляє можливості сторону захисту належним чином здійснювати свій захист під час судового розгляду та може призвести до скасування будь-якого прийнятого судом кінцевого рішення у зв`язку із порушенням права на захист обвинуваченого, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд,

ухвалив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003829 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, повернути прокурору Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, у зв?язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1