ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2935/23 Справа № 185/3799/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, навідник 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Нова Буда Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, старший стрілець 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу їх затримання, а саме з 09 травня 2022 року. Запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою на гауптвахті.

Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 листопада 2021 №287 рекрут ОСОБА_8 , призначений на посаду навідника 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону вказаної військової частин, зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення, вважається таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Разом з тим, рекрут ОСОБА_8 19 листопада 2021 року прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5 до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби за контрактом та цього ж дня наказом командира цієї військової частин (по стройовій частині) №287 від 19 листопада 2021 року рекрута ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення цієї військової частини та призначено на посаду навідника 2 десантно-штурмової взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 68 солдат ОСОБА_8 вважається таким, що прибув до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у бойових діях та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та приступив до виконання службових обов`язків з навчання, після проходження базової загально - військової підготовки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 березня 2022 року № 66 солдата ОСОБА_10 призначено на посаду старшого стрільця 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону вказаної військової частин та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом солдат ОСОБА_8 та військовослужбовець за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_10 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустили їх порушення та вчинили військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби, за наступних обставин. 07 травня 2022 року солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_10 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішили не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Близько 13 годині 00 хвилин 07 травня 2022 року солдат ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшим стрільцем 2 десантно-штурмового взводу 7 десантна-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_10 , діючи з прямим та єдиним умислом, направленим на ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинили виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишили місце служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_4 .

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій умисел на самовільне залишення місця несення служби, з метою ухилитися від проходження військової служби, солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_10 перебували поза межами місця несення служби. При цьому, вільний час, який з`явився у солдата ОСОБА_8 та солдата ОСОБА_10 , у зв`язку із ухиленням від обов`язків з військової служби шляхом самовільного залишення місця служби, останні використовували на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України.

Так, 09 травня 2022 року о 09 год. 15 хв. солдат ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_10 , будучи одягнутими у цивільний одяг, з метою приховати свою належність до Збройних Сил України та знаходячись у транспортному засобі, який прямував із м. Бахмут до м. Дніпро, під час вчинення кримінального правопорушення, при спробі виїхати за межі Донецької області, були зупинені на блокпосту, неподалік ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на автодорозі між містами Дружківка та АДРЕСА_5 та після перевірки їх документів, солдати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були затримані посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 , тим самим фактично припинено вчинення даного триваючого кримінального правопорушення. Таким чином, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 та військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_10 , за викладених вище обставин обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, за попередньою змовою групою особою, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді навідника 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшим стрільцем 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , діючи з прямим та єдиним умислом, направленим на ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинили виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, близько 13 год. 00 хв. 07 травня 2022 самовільно залишили місце служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_4 , та продовжили ухилятись від військової служби, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи із проходженням військової служби, до 09 год. 15 хв. 09 травня 2022 року, до моменту їх затримання під час вчинення кримінального правопорушення, при спробі виїхати за межі Донецької області, при перевірці документів посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 у ЗСУ на блокпосту, неподалік ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 » на автодорозі між містами Дружківка та АДРЕСА_5 , тим самим фактично припинено вчинення даного триваючого кримінального правопорушення

Отже, солдат ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період і проходячи її на посаді старшого стрільця 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем військової служби за контрактом навідником 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , діючи з прямим та єдиним умислом, направленим на ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинили виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, близько 13 год. 00 хв. 07 травня 2022 самовільно залишили місце служби, тимчасове розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_4 , та продовжили ухилятись від військової служби, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи із проходженням військової служби, до 09 год. 15 хв. 09 травня 2022 року, до моменту їх затримання під час вчинення кримінального правопорушення, при спробі виїхати за межі Донецької області, при перевірці документів посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 у ЗСУ на блокпосту, неподалік ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на автодорозі між містами Дружківка та Краматорськ Донецької області, тим самим фактично припинено вчинення даного триваючого кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання - змінити, застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 408 КК України більш м`яке покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки, мотивуючи такі вимоги тим, що обвинувачений свою провину визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, станом на сьогодні триває війна в країні і обвинувачений, який є військовослужбовцем та бажає в подальшому продовжити службу в ЗСУ та захищати нашу країну.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, вважав призначене судом першої інстанції покарання відповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 більш якого покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 408 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Відповідно до ст. ст. 408, 409, 414 КПК України підставою для зміни судового рішення може бути невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченому, в тому числі і через його суворість.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Вищевказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 408 КК України суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, призначив обвинуваченому покарання, яке повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, характер вчиненого злочину, яке пов`язано із кримінальними правопорушеннями проти встановлення порядку несення військової служби, яке виразилось у дезертирстві, тобто, самовільному залишенні місця служби з метою ухилення від військової служби, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, військовослужбовець військової служби за контрактом, навідник 2 десантно-штурмового взводу 7 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, прийшов на службу за контрактом, має брата, який є також військовослужбовцем, та сестру - ОСОБА_13 , 2006 року народження, маму - ОСОБА_14 , 1974 року народження, яка працює малярем в ЖЕК, із 3 років виховувався без батька, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не прибуває, за місцем проживання характеризується задовільно, а також, врахував, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та призначив ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 408 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому за ч. 4 ст. 408 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тобто, правовий аналіз норм кримінального законодавства України щодо призначення покарання, передбачає, що відносно визначені, альтернативні та кумулятивні санкції статей Особливої частини КК України, як правило дозволяють суду обрати за злочин такий вид покарання, передбачений у санкції, і призначити його в тих, установлених у цій санкції межах, які цілком відповідають тяжкості вчиненого діяння, даним про особу винного та іншим обставинам справи. Разом з тим, закон ураховує, що особливості конкретної справи, сукупність певних обставин, що пом`якшують покарання, характеристика особи винного - усе це може призвести до виникнення таких життєвих ситуації, коли навіть мінімальне покарання, призначене в межах санкції, виявилось б надто суворим і тим самим не відповідало б поставленим перед ним цілям. Тому ст. 69 КК України надає суду право у виняткових (особливих) випадках "скоригувати" вимоги загальних засад п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України і призначити більш м`яке покарання порівняно з тим, яке передбачене за вчинений злочин у відповідній санкції статті Особливої частини КК.

При аналізі приписів ст. 69 КК України слід перш за все виходити з того, що за наявності передбачених у ній підстав суд має право призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено в законі (в санкції відповідної статті Особливої частини КК) у разі вчинення особою злочину будь-якого ступеня тяжкості.

Підставами призначення більш м`якого покарання визнані у ч. 1 ст. 69 КК України є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку обвинуваченого; дані, які певним чином характеризують особу винного.

У свою чергу обставини, що пом`якшують покарання, які підстава застосування ст. 69 КК України, мають певну кількісну і якісну характеристики, а саме: суд повинен встановити наявність у справі не однієї, а кількох обставин (не менше двох); до них належать як обставини, що пом`якшують покарання, зазначені у ч. 1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України. Наявність цих обставин, безумовно, впливає не тільки на ступінь тяжкості злочину, а й на рівень небезпечності особи винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання в даному кримінальному провадженні судом першої інстанції не встановлені. Доводи захисника обвинуваченого про визнання вини та щире каяття колегія суддів оцінює критично, оскільки вони спростовуються показами самого ОСОБА_8 , наданих суду першої інстанції, який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, не визнав, у вчиненому злочині не розкаявся, давав покази, які протирічили встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам та дослідженим доказам, таким чином намагаючись уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Щодо посилань захисника обвинуваченого на те, що станом на сьогодні триває війна в країні і ОСОБА_8 , який є військовослужбовцем, бажає в подальшому продовжити службу в ЗСУ та захищати нашу країну, а тому покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні буде найбільш відповідним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту, оскільки злочин, вчинений ОСОБА_8 був пов`язаний безпосередньо з проходженням військової служби, виразився у самовільному залишенні військової служби та саме небажанні виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, тобто, небажанні нести війську службу, а тому призначення покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, який є складовою військової частини і порядок, як і умови, його відбування є більш лояльними від тих, що встановлені у виправній установі, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки це може спровокувати ризик самовільного залишення обвинуваченим дисциплінарного батальйону з метою ухилення від відбування призначеного вироком покарання, що, в свою чергу, призведе до вчинення нового кримінального правопорушення.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 408 КК України, ОСОБА_10 , за ч. 4 ст. 408 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4