У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

заявника скарги: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 02 грудня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення останнього в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000268, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій просила:

1. Скасувати постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 02 грудня 2023 року про відмову ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000268.

2. Зобов`язати слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 вручити йому пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого.

Скарга мотивована тим, що на досудовому розслідуванні четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому перебуває кримінальне провадження №0000268, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

ОСОБА_3 звернувся до слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 із клопотанням про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні №0000268 від 30.11.2023.

Однак, постановою слідчого ОСОБА_4 від 02.12.2023 відмовлено ОСОБА_3 у визнані його потерпілим, з якою заявник не погоджується, а тому звернувся до суду із даною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , підтримав заявлені в скарзі вимоги, просив задовольнити скаргу з наведених у ній підстав.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість винесеної нею постанови.

Слідчий суддя, заслухавши думку заявника скарги та слідчого, дослідивши матеріали скарги, матеріли кримінального провадження №0000268, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 перебувають матеріали кримінального провадження №0000268, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Реєстрації кримінального провадження передувало те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2023 по справі №127/34191/23 зобов`язано уповноважену четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про можливе вчинення кримінального правопорушення, за заявою ОСОБА_3 від 27.10.2023, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На виконання вимог даної ухвали 30.11.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 від 30.11.2023 слідує, що: «Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 15.11.2023 (справа №127/34191/23) зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Хмельницькому внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 відповідно до якої співробітники ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області не виконали ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 19.10.2023 (справа №127/32155/23) та не внесли відомості до ЄРДР.»

Правова кваліфікація у кримінальному провадженні визначена за ч. 2 ст. 382 КК України.

01.12.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 із клопотанням про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні №0000268 від 30.11.2023.

Однак, постановою слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 від 02 грудня 2023 року відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000268 від 30.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Вказана постанова мотивована тим, що на даний час, в ході досудового розслідування не було встановлено будь-яких даних, котрі б вказували на наявність збитків, заподіяних ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку на предмет обґрунтованості постанови слідчого про відмову у визнані потерпілим суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. (ч. 2 ст. 55 КПК)

Положеннями частини п`ятої вказаної норми передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З матеріалів справи слідує, що звертаючись до слідчого з клопотанням від 01.12.2023 про залучення у якості потерпілого до кримінального провадження №0000268 від 30.11.2023 ОСОБА_3 зазначив, що: «Злочинними діями начальника СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 та інших осіб, та якими вони приховують злочини, та які підривають авторитет та престиж органів Національної поліції України, та порушують громадську безпеку та громадський порядок, ОСОБА_3 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у моєму житті, так як існує ймовірність помсти від злочинців, тому щоденні думки та про наслідки помсти, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.».

Однак, жодних доказів завдання ОСОБА_3 моральної, матеріальної, фізичної шкоди, ні до клопотання від 01.12.2023 надісланого слідчому четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_4 , ні до скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, заявником не надано.

Разом з тим, як зазначається вище, кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000268 від 30.11.2023 визначена за ч. 2 ст. 382 КК України.

Так, предметом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України, являється судовий акт, тобто вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили. Предметом злочину може бути будь-який судовий акт органів правосуддя незалежно від: юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних).

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною третьою статті 382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню.

За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб?єкт був зобов?язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 382 КК України характеризується лише прямим умислом.

Суб`єкт злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, є спеціальним суб`єктом, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений частиною третьою статті 382 КК України злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт - зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку.

За частиною третьою статті 382 КК суб`єктом злочину може бути: а) або такий спеціальний суб`єкт, як службова особа, що займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, б) або такий спеціальний суб`єкт, як особа, раніше судима за злочин, передбачений ст. 382 КК.

Частиною третьою статті 382 КК, яка встановлює відповідальність за невиконання судового рішення, що заподіяло відповідні наслідки (істотна шкода), цей злочин може бути вчинений як загальним, так і зазначеними вище спеціальними суб`єктами.

Злочин, передбачений статтею 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Разом з тим, безпосереднім об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини, пов`язані з регулюванням певних аспектів діяльності щодо здійснення правосуддя, а не щодо захисту охоронюваних законом інтересів особистості: особиста недоторканість, право на життя та здоров`я, воля, честь і гідність, тощо.

З аналізу вищевикладеного слідує висновок про те, що кримінальне правопорушення передбачене ст. 382 КК України містить формальний склад злочину і не передбачає потерпілої сторони.

Як уже зазначалося вище, відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У своєму клопотанні ОСОБА_3 зазначив про завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Однак, жодних доказів завдання моральної шкоди ОСОБА_3 матеріали кримінального провадження не містять.

З огляду на зазначене, постанова слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 02 грудня 2023 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000268 від 30.11.2023, прийнята у відповідності до вимог статті 55 КПК України.

Враховуючи викладене, також не підлягають задоволенню вимоги скарги про зобов`язання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування постанови..

Частиною першою та другою статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 9, 25, 55, 56, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 від 02 грудня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення останнього в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000268, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя