Справа № 953/6952/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання cлідчого ВРЗуСТ слідчого управління ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу 09/2/2 Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911 від 05.08.2023 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харків, громадянину України, працюючому на посаді автотранспортних засобів у ТОВ «КОНСТАНТА М», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2023 року до суду надійшло клопотання cлідчого ВРЗуСТ слідчого управління ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу 09/2/2 Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911 від 05.08.2023 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 14.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000911 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 05.08.2023, приблизно о 08.50, ОСОБА_5 керував працездатним автомобілем «MAN TGX 18.440 BLS», р.н.: НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Константа М», та рухався на автодорозі по просп. Льва Ландау в м. Харкові, в напрямку від просп. Героїв Сталінграду до просп. Гагаріна. Під час руху по вказаній автодорозі зі швидкістю близько 90 км/год, поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Харків, Слобідський район, просп. Льва Ландау, 29-Б, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), згідно з якими:

- п. 10.1 ПДР України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 10.3 ПДР України «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися»;

- п. 12.4 ПДР України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9 (б) ПДР України «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

перед зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, а також при перестроюванні з лівої смуги руху в середню, не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», р.н.: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався дещо попереду у попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_5 здійснював перестроювання. Після зіткення вказаних транспортних засобів, автомобіль «TOYOTA CAMRY», р.н.: НОМЕР_2 , в некерованому стані занесло на розділяючий газон, де він зіткнувся з залізобетонними блоками, внаслідок чого пасажиру автомобіля «TOYOTA CAMRY», р.н.: НОМЕР_2 , - ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/8-ОКЛ/23 від 07.09.2023, потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок даної дорожньотранспортної пригоди, спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому с/3 правої ключиці зі зміщенням фрагментів, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-23/25025-ІТ від 15.11.2023, дії водія автомобіля «MAN TGX 18.440 BLS», р.н.: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане правопорушення 05.08.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000911 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

25.12.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 05.08.2023, в якому зафіксовано слідову інформацію на місці пригоди, механічні пошкодження на автомобілях «MAN TGX 18.440 BLS», р.н.: НОМЕР_1 , та «TOYOTA CAMRY», р.н.: НОМЕР_2 ; висновком судово-медичної експертизи № 12-14/8-ОКЛ/23 від 07.09.2023, згідно якого у потерпілої ОСОБА_9 встановлено середньої тяжкості тілесні ушкодження; показаннями свідка ОСОБА_10 від 11.08.2023, який пояснив, що 05.08.2023, близько 08.50, він рухався на своєму автомобілі «Фольксваген Пассат», по просп. Льва Ландау в м. Харкові. У попутному з ним напрямку, попереду, їхав автомобіль «MAN» (у лівій смузі руху) та автомобіль «TOYOTA CAMRY» (у середньому ряді). Вказані автомобілі їхали приблизно паралельно один одному та їх швидкість руху становила близько 90 км/год. В подальшому, водій автомобіля «MAN» почав здійснювати маневр перестроювання з лівої в середню смугу руху та в ході цього допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з задньою лівою частиною автомобіля «TOYOTA CAMRY». Після цього, автомобіль «TOYOTA CAMRY» почало розкручувати та він виїхав на розділяючий газон, де стався наїзд на залізобетонні блоки; показаннями потерпілої ОСОБА_9 від 09.10.2023, яка пояснила, що 05.08.2023, близько 09.00, вона їхала в якості пасажира на автомобілі «TOYOTA CAMRY», р.н.: НОМЕР_2 , яким керував її чоловік ОСОБА_8 . Під час руху по просп. Льва Ландау в м. Харкові, вони їхали в середній смузі та при цьому випередили вантажний автомобіль «MAN», без причепу, який їхав у лівій смузі руху. Після цього, її чоловік продовжував рух прямо у середній смузі, не змінючи напрямку та швидкості. Недоїжджаючи близько 30 50 до залізобетонних блоків, які розміщувались на лівій смузі руху, потерпіла ОСОБА_9 відчула удар в задню ліву частину автомобіля, після чого їх почало розкручувати на проїзній частині дороги і вподальшому стався виїзд на розділяючий газон, де відбулося зіткнення з блоками. Пізніше вона зрозуміла, що з їх автомобілем сталося зіткнення вказаним автомобілем «MAN», який здійснював маневр перестроювання з лівої в середню смугу та не надав їм перевагу в русі. Внаслідок ДТП, потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження; показаннями свідка ОСОБА_8 від 01.09.2023, який пояснив, що 05.08.2023, близько 09.00, керував автомобілем «TOYOTA CAMRY», р.н.: НОМЕР_2 , та рухався по просп. Льва Ландау в м. Харкові. З ним їхала дружина ОСОБА_9 . Він рухався в середній смузі та випередив автомобіль «MAN», без причепу, який їхав у лівій смузі руху. Після цього, ОСОБА_8 продовжував рух у середній смузі, не змінючи напрямку та швидкості. Недоїжджаючи близько 20 до залізобетонних блоків, які розміщувались на лівій смузі руху, у ліве бокове дзеркало, ОСОБА_8 побачив, що вказаний автомобіль «MAN» здійснює перестроювання з лівої смуги в середню, по якій рухався автомобіль «TOYOTA CAMRY». Далі сталося зіткнення передньою правою частиною автомобіля «MAN» з задньою лівою частиною автомобіля «TOYOTA CAMRY», внаслідок чого автомобіль «TOYOTA CAMRY» почало заносити на проїзній частині дороги та він виїхав на розділяючий газон, де стався наїзд на залізобетонні блоки. Внаслідок ДТП, його дружині ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження; показаннями свідка ОСОБА_11 від 09.10.2023, який пояснив, що 05.08.2023, приблизно о 08.50, він перебував навпроти автозаправки «ОККО», що розташована на просп. Льва Ландау в м. Харкові. Видимість дороги, для нього, дещо обмежували залізобетонні блоки, які розміщувались на краю дороги. Він побачив, що у напрямку від просп. Героїв Сталінграду до просп. Гагаріна, їде вантажний автомобіль «MAN», який в районі залізобетонних блоків почав зміщуватись вправо. Під час зміни напрямку руху автомобілем «MAN», його кабіна сильно захиталась, а потім свідок ОСОБА_11 почув свист коліс і сильний удар. Коли він підійшов до місця ДТП ближче, то побачив, що сталося зіткнення автомобіля «MAN» та «TOYOTA CAMRY». При цьому, автомобіль «TOYOTA CAMRY» стояв на розділяючому газоні між залізобетонних блоків. Люди в автомобілі «TOYOTA CAMRY» скаржилися на болі в тулубі та голові; протоколом слідчого експерименту від 05.10.2023, проведеного за участі свідка ОСОБА_8 , який на місці пригоди показав механізм ДТП; протоколом слідчого експерименту від 05.10.2023, проведеного за участі свідка ОСОБА_10 , який на місці пригоди показав механізм ДТП; висновоком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-23/25025-ІТ від 15.11.2023, згідно якого в діях водія ОСОБА_5 встановлено невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

На даний час у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років., є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Підозрюваний усвідомлює, що в результаті вчиненого ним злочину, наступили виключно негативні наслідки. На даний час завдані збитки він не відшкодував, що свідчить про намір підозрюваного у будь-який спосіб уникнути кримінальної відповідальності та навмисно затягувати строки розгляду даного кримінального провадження, тобто наявні ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні свідчить те, що набувши статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні підозрюваний, має право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у зв`язку з чим йому стануть відомі анкетні дані свідків та експертів, пвдозрюваний матиме змогу вчинити на них тиск або вплинути іншим чином (підкуп й таке інше) з метою надання неправдивих показань та зміни показань на стадії досудового розслідування та судого розгляду.

Про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху свідчить те, що підозрюваний, допустив грубі порушення ПДР України, які перебувають у причинному звязку з настанням ДТП, раніше неодноразово допускав порушення ПДР України, за що притягався до адміністративної відповідальності та в подальшому, так як має право керування транспортними засобами, може допустити інше правоворушення у сфері безпеки дорожнього руху.

На підставі зазначеного наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який є найменш обтяжливим заходом забезпечення кимінального провадження та необхідний для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Прокурор, слідчий в судовому засіданні підтримали зазначене клопотання в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний у судовому засіданні причетність до скоєного не визнав, пояснив, що 05.08.2023 вранці о 09.00 год. їхав по просп. Льва Ландау до Гагаріна, повернув вліво, рухався у крайній лівій полосі, були блоки, він включив правий поворот, переконався, що здійснення маневру є безпечним, і був впевнений, що встигає проїхати, побачив, що автомобіль тойота врізався у блоки, він вийшов та надавав допомогу. Зазначив, що не погоджується з застосуванням запобіжного заходу в частині покладення обов`язку не відлучатися із м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду, оскільки він працює водієм та часто їздить у відрядження поза межі м. Харкова.

Захисник ОСОБА_7 не заперечував проти застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, крім вимоги відлучатися із міста Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду, оскільки ОСОБА_5 працює водієм, виконує завдання щодо транзиту вантажів за межі України, тому покладення такого обов`язку призведе до того, що його підзахисний не зможе виконувати свої трудові обов`язки.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у виді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Щодо наявності ризиків.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування таких ризиків: ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, ризик вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України може ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Таким чином, тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами, дають підстави стверджувати про наявність ризику того, що підозрюваний у разі незастосування до нього запобіжного заходу та відсутності контролю за його процесуальною поведінкою з боку органу досудового розслідування, під загрозою настання кримінальної відповідальності за вчинення злочину, зможе переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

При оцінці доводів слідчого про існування ризику впливу на свідків та експертів слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків та експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення буде взято судом до уваги в сукупності з іншими ризиками.

Оскільки стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_12 , характеру та обставин справи, особи підозрюваного дійшов висновку про необхідність застосування до останнього запобіжного заходу, що сприятиме виконанню ним процесуальних обов`язків та забезпечить можливість контролю за його поведінкою з боку органу досудового розслідування та суду з метою досягнення мети кримінального провадження.

Особисте зобов`язання є найменш обтяжливим запобіжним заходом із передбачених законом, а тому слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є цілком законним, обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу

У клопотанні слідчий посилається на необхідність покладення на підозрюваного таких обов`язків, що визначені у ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися із міста Харкова, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; за першою вимогою з`являтися до слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Покладення таких обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України необхідне з метою забезпечення дієвості запобіжного заходу, запобігання ризиків, які були обґрунтовані раніше та ефективності здійснення кримінального провадження.

Обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Беручи до уваги вищевикладене, стороною обвинувачення доведено необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та покладення на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Суд приймає до уваги пояснення сторони захисту щодо того, що у підозрюваного ОСОБА_12 робота пов`язана з відрядженнями за межі міста Харкова, а тому не покладає обов`язок на ОСОБА_12 не відлучатися із міста Харкова, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-179, 193-194, 196, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 лютого 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Зазначені обов`язки діють в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 лютого 2024 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1