Справа № 152/1736/23
В И Р О К

іменем України

27 грудня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1736/23

Провадження №1-кп/152/169/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 22.11.2023 року, за обвинувальним актом від 06.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , особа якого встановлена за паспортом НОМЕР_1 , що виданий 18.03.2006 року Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левківці Тульчинського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, та угоду про визнання винуватості від 06.12.2023 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні на підставі ст.37 КПК України, з однієї сторони та підозрюваним ОСОБА_3 з другої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Тульчинської

окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 у 2021 році, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання в с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, вирішив придбати підроблений офіційний документ посвідчення тракториста-машиніста у невстановленому під час досудового розслідування місці. Реалізовуючи свій умисел, спрямований на пособництво у підробленні посвідчення тракториста-машиніста, обвинувачений ОСОБА_3 скористався пропозицією невстановленої в ході досудового розслідування особи та вирішив замовити таке посвідчення. Після цього, узгодивши деталі із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження і яка повідомила про необхідність надати персональні дані, особисту фотокартку із його зображенням, копію паспорта громадянина України на його ім`я, копію картки платника податків на його ім`я, копію диплому про освіту та копію трудової книжки на його ім`я, які буде використано для підробки посвідчення тракториста-машиніста, ОСОБА_3 надав цій особі особисті персональні дані та копії документів з метою внесення відомостей про його особу до підробленого документа. Отримавши від ОСОБА_3 персональні дані та особисту фотокартку, невстановлена особа у невстановленому місці та в невстановлений досудовим розслідуванням час внесла неправдиві відомості до завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 16.04.2021 року, виданого Державною інспекцією сільського господарства в Київській області на ім`я ОСОБА_3 та в 2021 році, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у невстановленому місці, надіслала через «Нову пошту» в село Рахни-Лісові вказане підроблене посвідчення обвинуваченому, яке останній отримав та, придбавши таким чином, зберігав при собі з метою подальшого використання.

Відповідно до вимог п.п.2, 3 Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 року за №217 (з наступними змінами) «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста», до керування машинами допускаються особи, які мають посвідчення тракториста-машиніста (надалі посвідчення) на право керування машинами відповідних категорій. Видача посвідчень тракториста-машиніста проводиться територіальними органами Держпродспоживслужби тільки тим особам, які постійно або тимчасово проживають чи навчаються на території області, м. Києва.

Крім того, згідно з п.7 вказаного Положення, посвідчення видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держпродспоживслужби. Відомості про видачу посвідчення протягом трьох днів вносяться до Єдиного реєстру для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, держателем якого є Держпродспоживслужба. Під час теоретичного іспиту перевіряються знання правил дорожнього руху. Екзаменаційні білети для складання теоретичних іспитів з правил дорожнього руху затверджуються наказом Головного сервісного центру МВС. Під час практичного іспиту перевіряються навички керування машинами тих категорій, які заявлені для отримання посвідчення. Результати іспитів вносяться у протокол (додаток №1). Порядок складання, приймання іспитів затверджується Мінагрополітики.

Пунктами 17, 20 вказаного Положення також передбачено, що посвідчення заповнюються з використанням комп`ютерної техніки, підписуються головою екзаменаційної комісії та завіряються печаткою відповідного територіального органу Держпродспоживслужби… За одержання посвідчення власник ставить підпис у книзі реєстрації.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, як пособництво у підробленні посвідчення, з метою використання його іншою особою.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, тобто пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою.

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, 21.11.2023 року приблизно о 18 годині, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_3 керував колісним трактором марки «МТЗ-80» з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , по вул. Привокзальній, у с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, де був зупинений ПОГ СП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області на підставі п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху, та під час перевірки останнім документів на право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 16.04.2021 року, видане ДІСГ у Київській області на його ім`я із відкритою категорією «А-1», із його власним фото, є підробленим, умисно надав вказане підроблене посвідчення для перевірки працівнику поліції, таким чином використавши завідомо підроблений документ.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 28.11.2023 року за №СЕ-19/102-23/20494, бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 16.04.2021 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 не відповідає зразкам аналогічних бланків посвідчень тракториста-машиніста, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Органом досудового розслідування вірно кваліфіковано дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Під час проведення досудового розслідування 06.12.2023 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника останнього адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000166, яка подана до суду разом із обвинувальним актом.

Так, судом встановлено, що означена угода про визнання винуватості, укладена 06.12.2023 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000166, та підозрюваним ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468-470, 472 КПК України.

З означеної угоди про визнання винуватості від 06.12.2023 року вбачається, що її сторони прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000166 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю беззастережно визнає свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, тобто у пособництві у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою та у використанні завідомо підробленого документа; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючу покарання ОСОБА_3 обставину його щире каяття, і відсутність обтяжуючих покарання обставин; сторони угоди про визнання винуватості узгодили призначення покарання ОСОБА_3 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., а за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

При цьому, при узгодженні покарання сторони угоди врахували, що відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ч.2 ст.12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, є кримінальними проступками, тому згідно з ч.4 ст.469 КПК України, в даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Сторони угоди врахували, що підозрюваний ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро покаявся, що відсутні обтяжуючі покарання обставини, та надали згоду на призначення узгодженого покарання.

В угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 просить суд вирішити питання щодо майна, на яке накладено арешт, щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, арешт, накладений на посвідчення тракториста, просить скасувати, а саме посвідчення, як речовий доказ, знищити, процесуальні витрати в сумі 1434 грн. покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 06.12.2023 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що мав посвідчення тракториста-машиніста 3 класу, яке отримав після закінчення училища, але втратив його приблизно у 1993 році. Під час роботи йому знадобилося посвідчення тракториста-машиніста. В мережі Інтернет він знайшов номер мобільного телефона чоловіка, котрий сприяє у виготовленні посвідчень тракториста-машиніста. У 2021 році він зателефонував вказаному чоловікові та домовився про виготовлення посвідчення тракториста-машиніста. Невідомий чоловік повідомив про необхідність надання його персональних даних, копій документів, що посвідчують його особу, про роботу та про освіту, а також фото. Він переслав усі вказані документи та фото на мобільний телефон невідомої особи. Приблизно через два місяці на Новій пошті він отримав від невідомого чоловіка посилку, в якій містилося посвідчення тракториста-машиніста, за що сплатив 3000 грн. Він розумів, що посвідчення підроблене, оскільки він не пройшов відповідне навчання для його отримання. Разом з тим, він користувався підробленим посвідченням під час керування трактором. 21.11.2023 року під час керування трактором МТЗ-80 з державним номером НОМЕР_3 він був зупинений на вул. Привокзальна, в с. Рахни-Лісові працівниками поліції. При перевірці документів він надав поліцейському підроблене посвідчення. У вчиненому він щиро розкаюється.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що розуміє вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн., заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини, а також має змогу сплатити штраф.

ОСОБА_3 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн.

Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника адвоката ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальними проступками, від цих кримінальних проступків потерпілих немає.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження (ч.2 ст.474 КПК України).

Зміст угоди про визнання винуватості від 06.12.2023 року, укладеної між прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень; узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 грн.; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.

Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідає вимогам КПК України; дії ОСОБА_3 , що виразилися у пособництві у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою та у використанні завідомо підробленого документа, вірно кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України; фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні; узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, особі винного.

Відтак, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України.

При цьому, суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття, та вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кожного кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження вважають, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у обвинувальному акті від 06.12.2023 року.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України, на підставі ч.2 ст.474 та п.1 ч.3 ст.314 КПК України, тобто у підготовчому засіданні.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).

В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти

Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).

Отже, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання: за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., а за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Також, остаточне покарання слід визначати на підставі ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 24.11.2023 року накладено арешт на посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , що видане ДІСГ у Київській області 16.04.2021 року (а.с.43-44).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане посвідчення, підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Так, на підставі постанови від 22.11.2023 року, видане ОСОБА_3 посвідчення тракториста-машиніста на його ім`я, серії НОМЕР_2 , видане ДІСГ у Київській області 16.04.2021 року, визнане дізнавачем СД Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 речовим доказом, та зберігається при матеріалах кримінального провадження (а.с.42).

Вказане посвідчення тракториста, відповідно до вимог ст.100 КПК України, підлягає знищенню.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.11.2023 року за №СЕ-19/102-23/20494-ДД вбачається, що у справі проведено судово-технічну експертизу документів (а.с.46-49). Вартість проведення експертизи становить 1434 грн. (а.с.45).

Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 1434 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 468, 472, 473, 474, 475, 100, 122, 124, 174 КПК України, на підставі ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 грудня 2023 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 06.12.2023 року, між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 (одна тисяча сто дев`яносто ) гривень.

Його ж визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави 1434 (одну тисячу чотириста тридцять чотири) гривні на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.11.2023 року за №СЕ-19/102-23/20494.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 24.11.2023 року на посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , що видане ДІСГ у Київській області 16.04.2021 року, скасувати.

Речовий доказ: посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , що видане ДІСГ у Київській області 16.04.2021 року, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_8