Справа № 503/850/23
Провадження №1-кп/503/26/24
УХВАЛА

24 січня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в рамках судового провадження за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 11.07.2022 року, клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кодима Одеської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, на момент діяння обіймав посаду старшого дільничного інспектора прикордонної служби відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисники адвокати ОСОБА_6 (до 06.10.2023 року), ОСОБА_7 ,

встановив:

В провадженні суду перебуває вище зазначене кримінальне провадження, в якому прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке обґрунтовано тим, що у відношенні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор, який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого суду (дистанційне судове провадження), просив клопотання задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому відзначав, що вважає за доцільне застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому просив суд змінити раніше обраний до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримував позицію свого захисника.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали клопотання та судового провадження судом встановлено, що у відношенні обвинуваченого ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 14.08.2023 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк дії якого був визначений до 12.10.2023 року. При цьому, ухвалою суду від 06.10.2023 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 04.12.2023 року. В свою чергу ухвалою суду від 28.11.2023 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 26.01.2024 року.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу згідно ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, санкція за вчинення якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, то останній, з метою уникнення покарання, може зокрема переховуватись від суду, у зв`язку з чим суд вважає, що ризик, передбачений пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК України, є доведеним та на разі не зменшився. Окрім того, під час дослідження судом в ході судового розгляду доказів сторони обвинувачення, а саме відеозапису до протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_8 (а.п.199-202 том 2), який було досліджено в судовому засіданні, яке відбулось 05.12.2023 року, судом було встановлено, що даний свідок повідомляла, що на наступний день після відповідної події, яка є предметом кримінального провадження, ОСОБА_4 пропонував їй сказати, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були отримані не внаслідок його дій, а падіння в під`їзді будинку. Таким чином суд вважає, що наразі знаходить своє доведення також заявлений прокурором ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні.

Разом з тим прокурором не доведено існування ризиків, передбачених пунктами 2, 4-5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки прокурором на виконання вимог ч.6 ст. 132 та пункту 1 ч.3 ст. 184 КПК України до свого клопотання не додано жодних копії матеріалів, які б обґрунтовували доводи клопотання щодо існування згаданих ризиків.

Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та міцність його соціальних зв`язків, суд вважає, що вказані факти не зменшують заявленого і доведеного у кримінальному провадженні ризику.

Також судом враховано ступінь суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_4 обвинувачується.

Водночас судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, зокрема судом не здійснено дослідження доказів.

Ураховуючи зазначене вище суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставами для обрання та продовження даного запобіжного заходу, а також продовжує існувати, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

В свою чергу, з врахуванням зазначеного, суд на даний час не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника про зміну обраного до обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт.

Керуючись ст. 110, 199, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Продовжити відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою на термін до 23 березня 2024 року.

Копію ухвали про продовження строку запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення та направлення до адміністрації слідчого ізолятора.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1