Єдиний унікальний № 946/4752/23
Провадження № 1-кп/946/506/23
УХВАЛА

Іменем України

про застосування примусових заходів виховного характеру

31 жовтня 2023 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

особа, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4 ,

законний представник особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

провівши в залі суду в місті Ізмаїл Одеської області закрите судове засідання по розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000821, стосовно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізмаїл, Одеської області, громадянин України, учень 7-го класу Ізмаїльської ліцею № 6 з гімназією Ізмаїльського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.

У період дії на території України воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку, а саме - 22 травня 2023 року, приблизно о 19 годині 52 хвилині малолітній ОСОБА_4 та неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, разом йдучи по тротуару вулиці Комерційній в місті Ізмаїл, Одеської області, біля перехрестя вказаної вулиці з вулицею Гоголя, помітили раніше невідому їм жінку похилого віку, а саме потерпілу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час стояла на узбіччі проїжджої частини вулиці Комерційна та утримувала велосипед, в кошику якого знаходилась належна їй жіноча шкіряна сумочка чорного кольору, вартістю 663грн 33коп. В цей час у ОСОБА_4 та неповнолітнього, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, виник спільний злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення вказаної жіночої сумки та її вмісту. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, обговорили між собою план спільних дій, направлених на таємне викрадення чужого майна, розподіли між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_4 відволікає увагу потерпілої ОСОБА_7 , а неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, в цей час безпосередньо вчинює дії з таємного викрадення чужого майна, тим самим вступили в попередню змову. Далі, 22 травня 2023 року приблизно о 19 годині 53 хвилини, ОСОБА_4 та неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, впевнившись, що за їх діям ніхто не спостерігає та вони ні ким не помічені зі сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 виконуючи свою роль підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та почав відволікати її увагу від того, що відбувається навколо неї, а неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, діючи повторно, непомітно для потерпілої наблизився до неї та шляхом вільного доступу схопив вказану сумку, в якій знаходилось належне потерпілій ОСОБА_7 майно, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 4X», IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2100грн, в силіконовому чохлі чорного кольору, вартістю 53грн 33коп., сонцезахисні окуляри фірми «AOLISE», вартістю 75грн, шкіряний чохол для ключів, вартістю 45грн, металевий нашийник-ланцюжок, вартістю 176грн 66коп., жіноча хустка для волосся, вартістю 51грн 66коп., шкіряний гаманець, вартістю 150грн, грошові кошти у розмірі 670грн, та інше майно, яке жодної матеріальної цінності для потерпілої не представляють, а саме: упаковка вологих серветок торгової марки «Euro group», антирперспірант-аерозоль торгової марки «Dave», об`ємом 150мл, пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , банківська картка банку АТ «Ощадбанк» за № НОМЕР_4 , картка учасника програми «Клевер бонус», за № НОМЕР_5 та пільгова картка мережі магазинів «Копійка», за № НОМЕР_6 . В цей час неправомірні дії ОСОБА_8 були помічені потерпілою, яка намагалась їх зупинити. Водночас, ОСОБА_4 та неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, розуміючи, що їх спільні злочинні дії стали помітними для потерпілої та вони носять відкритий характер, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_8 тримаючи у руках вказану сумку з усім її вмістом, та неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, побігли по різних напрямках. Відкрито викравши майно потерпілої ОСОБА_7 , на загальну суму

3984грн 98коп., неповнолітній, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , покинули місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду у вказаному розмірі.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначила, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся.

ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Законний представник ОСОБА_4 , його мати ОСОБА_5 просила задовольнити клопотання прокурора та передати сина під її нагляд.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просила суд задовольнити клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належним чином. Цивільний позов від потерпілої не надходив. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілої особи.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: - у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України; - до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України); - при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 "Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх", суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання. ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 13 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, яка згодна на передачу сина їй під нагляд.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

Вирішення питання щодо речових доказів та судових витрат суд залишає для розгляду в кримінальному провадженні щодо неповнолітнього, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 22, 97, 105 КК України, ст. 318, 322, 370-372, 498-501 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізмаїл, Одеської області, громадянин України, учень 7-го класу Ізмаїльської ліцею № 6 з гімназією Ізмаїльського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: обмеження перебування поза домівкою у період з 22 години до 06 години наступного дня, та передачі неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік.

Строк застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_4 обчислювати з дати постановлення ухвали.

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд впродовж 30 діб з моменту його проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеськім апеляційним судом.

Повний текст ухвали проголошено 03 листопада 2023 року о 13 годині.

СУДДЯ Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1