Справа № 497/2275/23
Провадження № 1-кп/497/35/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 , в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням її власних технічних засобів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста Болграда, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000677 від 13.09.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який одружений, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», на час ухвалення вироку проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , раніше не судимий, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2022 року громадянин України ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період і направлений до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 року № 63, матроса ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з положенням п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 03.03.2022 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-1Х, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено, в тому числі строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 05.11.2022 року о 08 годині 00 хвилин не з`явився в умовах воєнного стану вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, до 12 години 00 хвилин 27.07.2023 року, а саме після його затримання під час перевірки документів на блок-пості поблизу АДРЕСА_3 та доставлення до військової частини,.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України, тобто: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану (в редакції Закону станом на 05.11.2022 року).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Зазначив, що з самого початку війни пішов добровольцем захищати Україну, та в жовтні місяці за сімейними обставинами йому було надано відпустку на декілька днів, але у зв`язку з сімейними обставинами не з`явився вчасно на службу після закінчення відпустки, оскільки доглядав хвору матір, а потім займався господарськими справами. Щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати на даний час він продовжує службу у лавах ЗСУ.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 та призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Крім визнання ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненні цього кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами:

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 03.03.2022 року №55, відповідно до якого солдат-резервіст ОСОБА_4 , старший навідник гранатометного взводу роти вогневої підтримки був призначений на посаду та з 04 березня 2022 року зарахований на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_1 ;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 11.03.2022 року №63 про те, що солдат-резервіст ОСОБА_4 , старший навідник гранатометного взводу роти вогневої підтримки, призначений на посаду старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки, з 11 березня 2022 року прийняв посаду та справи;

- військовим квитком серії НОМЕР_3 , який виданий 03 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 прийняв військову присягу 25.02.2022 року;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 28.10.2022 року №298 про те, що матрос за мобілізацією ОСОБА_4 з 01 листопада 2022 року по 04 листопада 2022 року вибуває у відпустку за сімейними обставинами за місцем проживання в м.Ізмаїл Одеської області;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 05.11.2022 року №311, з якого вбачається, що ОСОБА_4 без поважних причин не прибув на службу з відпустки за сімейними обставинами та вважається таким, що самовільно залишив військову частину;

- рапортом заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи ОСОБА_7 від 27.07.2023 року, відповідно до якого ним була отримана інформація близько 11:30 годині 27.07.2023 року в телефонному режимі, що в ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , якого було затримано на блок-пості під час перевірки документів та в подальшому доставлено до військової частини;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 01.08.2023 року №455 про проведення, за фактом повернення з самовільного залишення військової частини 27.07.2023 року матроса-резервіста ОСОБА_4 , службового розслідування, за результатом якого було видано наказ №318 від 02.08.2023 року про підсумки службового розслідування;

- повідомленнямкомандира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 01.08.2023 року за вих.№2703 чотирьом адресатам, в тому числі прокурору Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, про не з`явлення матроса за мобілізацією ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин після відпустки за сімейними обставинами, на підставі якого були внесені відповідні відомості до ЄРДР.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, а саме: не з`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги висновок Болградського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, викладений в досудовій доповіді, згідно якої обвинувачений ОСОБА_4 оцінюється як правопорушник з середнім рівнем ймовірності вчинення повторних кримінальних правопорушень. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб є середнім. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства можливе. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до ст.76 ч.1, ч.3 КК України.

Санкція ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Так при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, а саме: раніше не судимий, добровільно з початку військового конфлікту пішов до лав ЗСУ, продовжує військову службу і має бажання продовжити її в подальшому.

Також суд приймає до уваги довідку гарнізонної військово-лікарської комісії від 25 серпня 2023 року за вих.№6888, з якої вбачається, що ОСОБА_4 є обмежено придатним до військової служби, а саме після проведення медичного огляду ВЛК 25 серпня 2023 року йому був встановлений діагноз про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): набута неревматична вада серця, недостатність АК І ст.СН0 та це захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

У відповідності до ст. 8 ч.1 Конституції України в України діє принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно ст. 46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи зі змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст. 69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із послідуючими змінами та доповненнями, покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч.1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи.

За наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд враховує наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству; а також його особистість та стан здоров`я, який погіршився під час несення військової служби, про яку більш детально суд зазначив вище.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Також суд враховує, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та висловлював свою готовність нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини у вигляді продовження несення служби. Особливе значення для суду має те, що обвинувачений і надалі гідно несе військовий обов`язок та військову службу, бажає і надалі захищати Україну.

Згідно ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому, у зв`язку із набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» №2839-IX від 13.12.2022 року посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст.69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Виходячи із того, що ОСОБА_4 фактично вчинив злочин у листопаді 2022 року, в момент коли не прибув до військової частини після відпустки за сімейними обставинами, що не заперечувалось прокурором, відтак суд вважає, що при призначенні покарання останньому слід керуватися вимогами кримінального закону в редакції Закону що діяв саме на момент його вчинення, оскільки новий закон, що набрав чинності 27.01.2023 року значно посилює відповідальність.

Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, військовослужбовець, активно сприяв розкриттю злочину, бажає продовжувати службу, тобто ставлення винного до вчиненого, і конкретні обставини справи, з урахування позиції сторони обвинувачення, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.5 ст. 407 КК України застосувати ст. 69 КК України.

На підставі ст. 58 КК України, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, що він до цього часу проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, замість позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на визначений строк позбавлення волі, з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Враховуючи те, що під час досудового розслідування запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченого, не обирались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази по справі - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 53, 65-67, 75, 76, 407 КК України, ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч.5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України (у редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) у виді - 2 (двох) років позбавлення волі

На підставі ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком на два роки призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, а саме - 2 (двох) років, з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

Під час відбування цього покарання засуджений ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а засудженим з моменту отримання копії вироку, через Болградський районний суд Одеської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1