У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7

на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченого за ч.1 ст.125, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2023.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що обвинувачення відносно нього не доведено, та заперечує доведеність зазначених в ухвалі суду ризиків.

Просить врахувати, що є військовослужбовцем та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Березанського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000068 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 263, ч.4 ст.296 КК України.

У підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 16.08.2023 задоволено клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, зі строком дії ухвали по 15.10.2023.

У судовому засіданні 10.10.2023 прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 було подано клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання, суд дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу, а саме у вигляді можливості обвинуваченим: переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, приймаючи до уваги ту обставину, що потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були допитані судом у судовому засіданні, суд дійшов висновку про недоведеність прокурором наявності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Враховуючи наявність ризиків, які не зменшились, особу обвинуваченого, характер кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної обвинуваченому ОСОБА_7 процесуальної поведінки.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, заслухавши учасників судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Оскільки приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази по суті обвинувачення, окрім обставин щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового розгляду та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент продовження дії запобіжного заходу дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку доведеності висунутого обвинувачення та інших доводів, про які зазначає апелянт по суті обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має підстав для дослідження будь-яких доказів.

Тому апеляційний суд не висловлюється з приводу доводів апелянта, чи доведено обвинувачення.

Водночас, вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, два з яких (ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України) є тяжкими, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, незадовільно характеризується за місцем проживання.

Суд першої інстанції, врахувавши дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), суд дійшов правильного висновку про недоведеність прокурором наявності зазначеного ризику, оскільки потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були допитані судом у судовому засіданні,.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що встановлені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Хоча обвинувачений посилається, що він є військовослужбовцем ЗСУ та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, але колегія суддів зауважує, що ці обставини не є визначальними при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, з огляду на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та наявність встановлених ризиків.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Тому, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12