Розгляд даного кримінального провадження здійснюється колегією суддів Корольовського районного суду м.Житомира у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року залишено без задоволення клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 за безпідставністю. Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_6 задоволено та змінено обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на 60 (шістдесят) діб до 11 квітня 2024 року включно, без використання електронних засобів контролю.
З вказаною ухвалою не погоджуюсь та вважаю за необхідне висловити окрему думку, яка не збігається з рішенням більшості суддів.
Відповідно до статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вищезазначені дії.
Частиною першою ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вважаю, що наведені прокурором ОСОБА_5 в письмовому клопотанні і підтримані в судовому засіданні прокурором ОСОБА_7 ризики є дійсними та триваючими, і вони виключали можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 .
Вважаю, що вимоги прокурора про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обгрунтованими та переконливими.
Відмовляючи в клопотанні прокурора та обираючи запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в м.Коростень, суд мотивував рішення тим, що ОСОБА_1 потребує проходження лікування, є учасником бойових дій, запевнив суд, що не буде ухилятися від явки суду та виконуватиме обов`язки покладені на нього судом, вказав, що будь-яким чином не впливав на потерпілу та свідків, що підтвердила потерпіла.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні 19.01.2022р. кримінального правопорушення, що є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавленні волі строком до 15 років або довічним позбавленням волі, - незакінчений замах на умисне вбивство особи, яка завідомо для обвинуваченого перебувала у стані вагітності. Обставиною, яка обтяжує покарання, органом досудового розслідування зазначено вчинення злочину повторно та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних або близьких відносинах.
В ході досудового розслідування 21.01.2022р. обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який 14.03.2022р. змінено на особисте зобов`язання, обвинуваченого мобілізовано до лав ЗСУ.
Будучи військовослужбовцем, перебуваючи у відпустці в зв`язку із отриманою травмою під час захисту Батьківщини, 08.01.2023р. в м.Коростень вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, за що засуджений вироком від 12.04.2023р. до покарання у виді 850грн штрафу. В цей же час, будучи обвинуваченим вже по двом кримінальним провадженням, 13.03.2023р. ОСОБА_1 в м.Коростень вчинив кримінальне правопорушення ч.1 ст.125 КК України, за що засуджений вироком від 31.03.2023р. до покарання у виді 850грн штрафу. Прикметним є той факт, що потерпілою в провадженні за ч.1 ст.125 КК є гр. ОСОБА_8 , яка перед цим 20.01.2022р. вже була визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні за ч.3 ст.15 п.2 ч.2 ст.115 КК України, що розглядається Корольовським районним судом м.Житомира.
Крім того, на розгляді Коростенського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 по факту порушення обмежувального припису щодо наближення до ОСОБА_8 , внесене до ЄРДР 14.03.2023р. за ст.390-1 КК України.
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.08.2023р. ОСОБА_1 знову по даному провадженню обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Житомирським апеляційним судом 15.09.2023р. відновлено провадження по перегляду вироку Житомирського районного суду від 09.03.2022р. відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КК України.
23.05.2023р. потерпіла ОСОБА_8 виїхала з м.Коростень, перетнула державний кордон України і на даний час перебуває за кордоном.
Вважаю, що на даному етапі судового розгляду прокурором доведено існування високої ступені ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що на мою думку в сукупності з даними про особу обвинуваченого, віку та стану здоров`я, відсутності міцних соціальних зв`язків, тяжкості покарання, що загрожує в разі визнання винуватим в інкримінуємому злочині, виключало можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Отже, з огляду на наведене вище переконана, що клопотання прокурора підлягало задоволенню і до обвинуваченого необхідно було продовжити застосування виключного за своєю суворістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.
Суддя ОСОБА_4