Справа № 199/3870/23
Провадження (1-кп/199/131/24)
ВИРОК

іменем України

05.02.2024 року м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), в залі суду у м.Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000784 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володарське, Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України, раніше не судимого, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Володарським РВ УМВС України в Донецькій області від 21.07.1997,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села. Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва збройних сил Російської Федерації (далі за текстом - ЗС РФ), досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія РФ шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України. В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 06.04.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»). З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань РФ, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів РФ на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію. 19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. ЗО, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Встановлено, що 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Так, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Маріупольського району є тимчасово окупованою територією України з 05 березня 2022 року.

07.03.2022 відповідно до «указу голови ДНР» смт. Нікольське включене в зону впливу та відповідальності окупаційної «адміністрації ДНР», з 12.07.2022- окупаційної «администрации Володарского району» т.зв. ДНР.

Так, у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 14.09.2022, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - смт. Нікольське, Маріупольського району Донецької області, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, добровільно прийняв рішення залишитись на окупованій території, де діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надав згоду і добровільно був призначений на т.зв. посаду «главы Володарской поселковой администрации» т.зв. ДНР, яке розташовано за адресою: Донецька область, Маріупольський район, смт. Нікольське, вул. Свободи, буд. 87, в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території. ОСОБА_5 , як «глава Володарской поселковой администрации» т.зв. ДНР (далі - «администрация») має повноваження: організовувати і керувати діяльністю «администрации»; за узгодженням з «главою администрации Володарского району» т.зв. ДНР призначати і звільняти з посади заступників глави «администрации»; в межах своєї компетенції призначати і звільняти з посади співробітників «администрации»; застосовувати до вищезгаданих осіб міри заохочення, притягати їх до дисциплінарної відповідальності; в межах своєї компетенції організовувати формування бюджету; розпоряджатися фінансовими ресурсами відповідно до затвердженого бюджету; брати участь в розробці районних програм і щорічній оцінці ефективності їх реалізації; в межах своєї компетенції представляти на узгодження до «администрации Володарского району» т.зв. ДНР посадові регламенти і посадові інструкції співробітників «администрации»; розробляти проекта планів, програм розвитку села та представляти їх «главе администрации Володарского району» т.зв. ДНР.

Судовий розгляд в межах даного кримінального провадження здійснений за відсутності обвинуваченого (in absentia), ОСОБА_5 , який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

При цьому, розгляд кримінального провадження проведений за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , яка залучена державою на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 в судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник в судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином брала участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, анексія з боку РФ частини території України, а також створення окупаційних органів влади на такій території є загальновідомими фактами, які за хронологією подій: а)констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 за ч.5 ст.111-1 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що він знав ОСОБА_5 особисто по робочим питанням, мешкали вони в смт.Нікольське, під час окупації місця його мешкання він виїхав на територію України, а ОСОБА_5 залишився та йому стало відомо з телеграмм-каналів що останній став займати посаду голови Володарського районної адміністрації, наскільки йому відомо, то він зайняв цю посаду добровільно, заходів примусу до нього не було застосовано, було це в період окупації, з 2022 року;

- протоколом огляду мережі інтернет від 15.12.2022 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена на пропагандиському телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », від 14.09.2022 року (т.2 а.п.10-16,17);

- протоколом огляду мережі інтернет від 15.12.2022 року, де об`єктом огляду є публікація , опублікована 25.10.2022 року, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 приемов граждан в общественных приемных Председателя ОД «ДР» ОСОБА_8 с 28 октября по 3 ноября» (т.2 а.п.18-24,125);

- протоколом огляду мережі інтернет від 17.12.2022 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена в мережі інтернет, де вказано інформацію щодо ФОП ОСОБА_5 (т.2 а.п.26-28,29);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2022 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_7 впізнає особу зображену на фотознімку №4, як особу, яку він особисто знає та проживав по сусідству, спілкувався у зв`язку із виконанням службових обов`язків (відповідно до долученої довідки, особа зображена на фотознімку №4 ОСОБА_5 ) (т.2 а.п.30-32,33);

- протоколом огляду мережі інтернет від 16.12.2022 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена на пропагандиському телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які підтверджують причетність ОСОБА_5 до окупаційної адміністрації Володарського району т.зв. «ДНР» (т.2 а.п.34-36,37);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.12.2022 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_9 впізнає особу зображену на фотознімку №4, як особу, яку вона особисто знає (відповідно до долученої довідки, особа зображена на фотознімку №4 ОСОБА_5 ) (т.2 а.п.38-40,41);

- протоколом огляду мережі інтернет від 17.12.2022 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена на пропагандиському телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за участю свідка ОСОБА_9 (т.2 а.п.42-44);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2023 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_10 впізнає особу зображену на фотознімку №4, як особу, яку вона особисто знає (відповідно до долученої довідки, особа зображена на фотознімку №4 ОСОБА_5 ) (т.2 а.п.45-48);

- протоколом огляду мережі інтернет від 01.03.2023 року, де об`єктом огляду є публікації які розміщенні на сайті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (т.2 а.п.49-70);

- протоколом огляду мережі інтернет від 18.12.2023 року, де об`єктом огляду є публікація яка розміщена на офіційному сайті т.зв. «Володарської районної адміністрації» (т.2 а.п.82-85,86).

У судовому засіданні прокурор відмовився від допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки їх покази є аналогічним з показами свідка ОСОБА_7 , якого було допитано у судовому засіданні. Вважав можливим завершувати розгляд кримінального провадження за наявних матеріалів та доказів, проти чого не заперечувала захисник ОСОБА_4 .

Наведені докази суд вважає належними, допустимими і достатніми, підстав про визнання зазначених доказів недопустимими суд не вбачає.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.2 ст.8 КПК України - суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішенням «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. - Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні «поза розумним сумнівом» знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Доводи захисника про виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 за недостатністю доказів суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази суд вважає достатніми.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 , що виразилися у колабораційній діяльності, тобто в добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу.

Обставини що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом не встановлені.

Обставини що пом`якшують покарання обставин згідно ст.66 КК України, судом не встановлені.

ОСОБА_5 , вчинив умисний тяжкий злочин, раніше не судимий; на обліку у лікаря - психіатра і нарколога не перебуває, характеризується задовільно, тому суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, з конфіскацією майна. При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи при цьому підвищену суспільну небезпеку складу злочину передбаченого ст.111-1 КК України.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, як обов`язкового, суд враховував те, що ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

При цьому не є перешкодою для призначення даного виду покарання та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність саме на підконтрольній території України, з використанням можливостей яких він вчинив кримінальне правопорушення, а тому суд вважає, що буде справедливим та співмірним таке покарання для ОСОБА_5 , який визнаний винуватим у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить деякий період часу у майбутньому займати певні посади та займатися певною діяльністю в Україні.

Також, застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, як альтернативне, суд зазначає, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, маючи мету та бажання отримати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе та інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат.

У даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід було обрано у вигляді тримання під вартою ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2023 року, що судом буде враховано при обчисленні строків відбування покарання, речові докази у кримінальному провадженні відсутні (т.2 а.п.94-98) .

Керуючись ст.ст.369,370,371,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.111-1 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, на строк 12 (дванадцять) років, з конфіскацією в дохід держави всього майна, яке є його приватною власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, та/або його затримання.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

На вирок суду учасники судового провадження мають право подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається прокурору, захиснику.

Суддя: ОСОБА_1