Справа № 163/1777/23 Провадження №11-кп/802/114/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2023 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Шацьк Ковельського району Волинської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утримані двох малолітніх дітей, старший водолаз водолазно-рятувального відділення (смт. Шацьк) групи водолазно-рятувальних робіт аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Волинській області, раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання на підставі ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він, 28 червня 2023 року, близько 14:30 години, керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі М-07, неподалік супермаркету «Добробут», що по вулиці Прикордонників 5а в селі Старовойтове Ковельського району Волинської області, в порушення п.п.2.3б, д, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху був неуважним, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого, після виїзду праворуч, за межі проїзної частини на праве узбіччя, яке не призначене для руху транспортних засобів допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою лівою частиною причепа «Schmitz-Gotha», номерний знак НОМЕР_2 , який перебував у складі сідлового тягача «DAF», номерний знак НОМЕР_3 . В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади».

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, та призначення основного покарання у виді штрафу, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання, а саме у зв`язку із не призначення додаткового покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, міркування потерпілої, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_9 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, використовуючи свої дискреційні повноваження, обґрунтовано та підставно не обрав обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 у вчиненому щиро розкаявся, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався, потерпіла, його дружина просить призначити якомога м`якше покарання з огляду на те, що вона з обвинуваченим виховують двох малолітніх дітей, він допомагає у ведені господарства, відсутність інших членів сім`ї, які мають право керувати транспортними засобами, обставини, що обтяжують покарання відсутні. Дані обставини суд першої інстанції зазначив у своєму вироку.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості та наслідкам, характеру та мотивам допущених порушень правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними та не бере такі до уваги.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для застосування до обвинуваченого додаткового виду покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами - колегія суддів не вбачає.

Тому, доводи прокурора щодо необґрунтованості призначеного покарання є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного перегляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли потягнути за собою скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_9 ,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді