Справа №761/7512/23 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3898/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника та обвинуваченого на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Кіровоградської області, Бобринецького району села Кетрисанівки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та правоохоронних органах України на строк 12 (дванадцяти) років.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , не погоджуючись з політикою чинної влади в Україні та підтримуючи входження тимчасово окупованих територій України до складу рф, у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 22.07.2022, з метою увійти в коло довіри представників окупаційної адміністрації для подальшого незаконного працевлаштування в лавах так званих правоохоронних органів рф, перебуваючи у м. Херсон прийняв рішення сприяти окупаційній адміністрації та виконувати їх злочинні накази.

З цією метою, ОСОБА_7 , у період часу з початку березня 2022 року по 22.07.2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) будучи обізнаним про факт ведення рф агресивної війни проти України, невизнання вказаною державою поширення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території України, у тому числі Херсонської області, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які за результатом їх реалізації завдадуть шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України, перебуваючи у м. Херсон , погодився на пропозицію невстановлених осіб, які входили до складу так званої «Херсонської військово-цивільної адміністрації рф», зайняти посади у незаконному правоохоронному органі так званому «главное управление министерства внутрених дел херсонской области».

В подальшому, 02.08.2022 ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Херсонської області, зокрема, на території Херсонської міської територіальної громади добровільно зайняв посади «временно исполняющий обязаностей полицейского-водителя дежурной части Корабельного городского отдела полиции главного управления министерства внутрених дел херсонской области» та «полицейский-водитель дежурной части Корабельного городского отдела полиции главного управления министерства внутрених дел херсонской области» в незаконному правоохоронному органі «главное управление министерства внутрених дел херсонской области», створеному окупаційною адміністрацією рф на тимчасово окупованій території Херсонської області.

За таких обставин, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, добровільно у період з 02.08.2022 по 11.11.2022 займав посади «временно исполняющий обязаностей полицейского-водителя дежурной части Корабельного городского отдела полиции главного управления министерства внутрених дел херсонской области» та «полицейский-водитель дежурной части Корабельного городского отдела полиции главного управления министерства внутрених дел херсонской области» в незаконному правоохоронному органі «главное управление министерства внутрених дел херсонской области», створеному окупаційною адміністрацією рф на тимчасово окупованій території Херсонської області, та перебуваючи на вказаній посаді, виконував рішення окупаційної адміністрації спрямовані на встановлення та утвердження тимчасової окупації державою - агресором частини території України, а саме в Херсонській області.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, встановлених ст. 76 КК України.

Мотивуючи свої вимоги захисник зазначає, що призначене судом покарання є несправедливим, невідповідним ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість.

Вказує, що суд не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого в сукупності, наявність у нього сім`ї та дітей на утриманні, повне визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття. При цьому, суд призначив найсуворіше покарання, належним чином не мотивувавши свого рішення.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вказує, що суд першої інстанції не врахував належним чином всі обставини кримінального провадження, характер вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_7 був змушений влаштуватися на посаду через скрутне становище, службової зброї не отримував, не виконував жодних організаційно-розпорядчих функцій.

Також, обвинувачений вказує, що суд належним чином не надав оцінку даним про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, на його утриманні перебуває мати-інвалід, цивільна дружина та двоє її дітей, щиро розкаюється у скоєному та повністю визнає свою вину.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відстуність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК Українипідтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то апеляційний суд вважає, що воно в повній мірі відповідає тяжкості скоєного злочину та даним про особу обвинуваченого.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності, суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у цивільному шлюбі, на його утриманні перебуває цивільна дружини, діти та непрацездатна матір.

Обставинами, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнав сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду та щире каяття, яке виразилося, зокрема в добровільній явці з повинною 29.01.2023 до ГУСБ України.

Обставиною, що обтяжує покарання визнано вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Цим обставинам, суд першої інстанції надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі за вчинення ним інкримінованого злочину в межах мінімальної санкції, передбаченої ч.7 ст.111-1 КК України, з його реальним відбуванням та призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією ч.7 ст.111-1 КК України.

Твердження сторони захисту про те, що суд, при призначенні покарання не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що, на їх думку свідчить про необхідність, при призначенні покарання, застосування положень ст.ст. 69,75,76 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані судом, при цьому, стороною захисту не наведено обґрунтування необхідності призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та подальшого його звільнення від відбування покарання, яке б указувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, зважаючи на обставини, за яких було вчинено злочин та його характер.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України, було б явно недоцільним.

З наявних в матеріалах кримінального провадження даних, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційних скарг, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

На переконання колегії суддів, встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Колегія суддів ставиться критично до доводів апеляційних скарг щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку з важким становищем обвинуваченого, в якому опинився останній разом із своєю сім`єю внаслідок військової агресії з боку рф, оскільки зазначені обставини в будь-якому випадку не виправдовують злочинні дії обвинуваченого, пов`язані з колабораційною діяльністю, зайнявши посаду в незаконних правоохоронних органах.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданих апеляційних скарг і не знаходить підстав для зміни вироку, а тому апеляційні скарги залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: