Справа № 567/1664/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні за №0000193 від 12.07.2023 р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Сіянці Острозького району Рівненської області, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянки України, неодруженої, тимчасово не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, -

в с т а н о в и в:

01 червня 2023 року приблизно о 21 годині ОСОБА_4 , знаходячись у будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 із чоловічої сумочки ОСОБА_6 , яку він залишив без нагляду у одній із кімнат будинку ОСОБА_4 , таємно, з корисливих мотивів викрала банківську картку № НОМЕР_1 , яка відкрита в АТ КБ «Приватбанк» та належить ОСОБА_6 , яка відповідно до Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-ХІІ, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III, п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, і примітки статті 200 КК України, є електронним платіжним документом ОСОБА_6 , так як саме цей документ надає доступ останньому до його грошових коштів.

Окрім того, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , керуючись єдиним умислом, в період часу з 02.06.2023 по 05.06.2023, тобто в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та продовжено востаннє Указом Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 2023 року 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, попередньо викравши банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_6 , жителя с.Милятин Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області, діючи таємно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, знаючи про суму коштів, яка зберігається на вказаній банківській картці, шляхом зняття готівки із банкоматів «Ощадбанк», що розташовані у м.Острог Рівненської області по пр.Незалежності, 1а, у смт.Гоща Рівненської області по вул.Соборна, 2 та у АДРЕСА_2 , таємно викрала грошові кошти в сумі 65 000 грн., які зберігалися на банківській картці ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_4 , привласнивши викрадені кошти, розпорядилася ними на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому майнову шкоду на загальну суму 65 000 грн.

30.08.2023 р. між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000193 від 12.07.2023 року та ОСОБА_4 у статусі підозрюваної у цьому провадженні, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у статусі підозрюваної, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України відносно обставин, викладених у повідомленні про підозру від 29.08.2023 р., які є аналогічними до обставин, викладених в обвинувальному акті від 30.08.2023 р., ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинення яких ставиться їй у провину та зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, та за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, сторони угоди погодились на призначення ОСОБА_4 остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку, та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, вчинених при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 30.08.2023 р., дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Пояснила, що вона розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснила, що її підзахисна свою провину у вчинені кримінальних правопорушень як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклала добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченої немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, в поданій до початку підготовчого судового засідання заяві просив проводити засідання у його відсутності, в заяві поданій прокурору під час досудового розслідування зазначив про відсутність будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченої, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою. Неявка потерпілого згідно ч.2 ст.474 КПК України не є перешкодою для розгляду кримінального провадження на підставі угоди про визнання винуватості.

Вирішуючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Потерпілий ОСОБА_6 відповідно до ч.4 ст.469 КПК України під час досудового розслідування надав свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , та надану раніше згоду потерпілий підтвердив в заяві поданій до початку підготовчого засідання.

Кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відноситься до тяжкого злочину, санкція якого не передбачає альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відноситься до кримінальних проступків, та передбачає альтернативні види покарань.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що обвинувачена ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачена цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомила про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні, що дії ОСОБА_4 обгрунтовано кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, та за ч.1 ст.357 КК України як викрадення офіційного документа, вченене з корисливих мотивів.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд враховує, що вона розлучена, тимчасово не працююча, має на утриманні шість неповнолітніх дітей, по місцю проживання характеризується посередньо.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» від 13.07.2023 року ОСОБА_4 під спостереженням лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, водночас обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за нею та постійного контролю за її поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за можливе призначити їй покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченої, середовище, в якому вона перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 1 рік.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта та проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 314, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 30.08.2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання :

за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Повідомити ОСОБА_4 про те, що вона зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки та попередити її, що вона протягом іспитового строку не повинна вчиняти нового кримінального правопорушення.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Речові докази у справі : оптичний диск для лазерних систем зчитування - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1