Справа № 559/1748/23
Провадження № 1-кп/559/173/2023
УХВАЛА

"03" листопада 2023 р. м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дубно, Рівненської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий та перебуває на іспитовому строці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

на розгляді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_3 подала письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , яке підтримала у судовому засіданні та вказала про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як останній обвинувачується у вчиненні нового умисного тяжкого кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, не має постійного джерела доходу, при цьому знайомий з потерпілою, а тому може вчиняти дії по зміні нею показів, тому недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам передбаченими п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи вказане прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Потерпіла, яку підтримала її представниця, у судовому засіданні заперечила щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила про застосування ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. Мотивує тим, що останній не буде переховуватися від суду, на неї не впливає. При цьому звернула увагу суду, що з ОСОБА_4 потерпіла спільно проживала і того разу у них виник конфлікт на грунті ревнощів, під час якого вона сама сказала ОСОБА_4 , що він може взяти її мобільний телефон і подивитися, що вважає за потрібне, при цьому не думала, що він візьме його і піде до свого дому.

Обвинувачений заперечив у судовому засіданні щодо продовження тримання його під вартою та просив застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та підтримала клопотання потерпілої і обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Мотивує відсутністю обгрунтованої підозри, непідтвердженням вчинення обвинуваченим щодо потерпілої будь-якого тиску, з метою зміни показів нею, та вказує, що єдина тяжкість покарання не може бути визначальною при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При вирішенні клопотань прокурора та потерпілої з обвинуваченим, судом встановлено наявність ризику, визначеного п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим затягуючи судовий розгляд даного кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення та впливати на потерпілу з метою зміни показів, при цьому така потерпіла на даний час не допитана у судовому засіданні. Було встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, не має постійного джерела доходу, що підтверджує доводи прокурора про схильність підозрюваного до вчинення інших кримінальних правопорушень та, що останній може переховуватися у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а отже цілком може вчиняти дії по уникненні кримінальної відповідальності.

Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим необхідність продовження застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів наразі не буде достатнім для забезпечення вищезазначеного ризику.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, особу обвинуваченого, який не одружений та не працевлаштований, виходячи із ступеня тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення - умисний тяжкий злочин, а також оскільки судом встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Щодо посилань захисника на необґрунтованість підозри, суд зазначає, що на даний час справа перебуває на розгляді у суді по суті, а відтак наявний обвинувальний акт. При цьому ще не допитана потерпіла, свідки у справі, не досліджені інші докази як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, що унеможливлює оцінки обґрунтованості доводів, зазначених у обвинувальному акті.

Щодо посилання захисника на позицію потерпілої щодо можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який - цілодобовий домашній арешт, суд зазначає, що думка потерпілої стосовно питань, вирішення яких відноситься до дискреційних повноважень суду, враховується судом у сукупності з іншими обставинами та не може бути вирішальною, про що зазначається зокрема у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 21.02.2019 у справі № 742/584/18 та від 03.07.2019 у справі № 165/2070/17.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини у своїй сукупності, виходячи із ступеня тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також оскільки судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Із зазначених підстав суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого та потерпілої про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 291, 369-372 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на шістдесят днів по 01 січня 2024 року включно.

В клопотанні потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну заподібного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Суддя ОСОБА_1