У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з повною середньою освітою, студента 3 курсу НУК імені адмірала Макарова, неодруженого, не судимого, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

-підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України,

продовжено до 25 лютого 2024 року строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням певних обов`язків,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

підозрюваний ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_6 продовжено до 25 лютого 2024 року строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням певних обов`язків.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Апелянт вважає, ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про продовження підозрюваному строку застосування запобіжного заходу не було враховано належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано дані, що характеризують особу підозрюваного, а саме те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та навчання, раніше не судимий, не ухилявся від правоохоронних органів, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

За версією органу досудового розслідування, в період часу з 30.11.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_2 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшої перепродажі особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_10 оціночна вартість якої складала 832 500, 00 гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великих розмірах.

Крім того, не зупиняючись на досягнутому, керуючись корисливим умислом ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , та ОСОБА_6 , достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від іменні ОСОБА_10 , тим самим легалізувавши його. Однак, завершити договір купівлі-продажу квартири не надалось можливості, у зв`язку із підозрою нотаріуса, щодо справжності документів на право власності.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, використання та вчинення замаху на розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, вчинені особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Також, не пізніше 21.12.2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_3 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшого продажу особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_8 діючи попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_11 оціночна вартість якої складала 758 500, ОО гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму, який відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України є збитком у великих розмірах.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчинене у великих розмірах.

Крім того зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , керуючись прямим корисливим умислом, достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від ОСОБА_11 , тим самим легалізувавши його. Так 25.08.2023 року близько о 12:00 годин ОСОБА_8 ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , прибули до приватного нотаріуса надали документи на вказану квартиру з метою продажу. В свою чергу добросовісний покупець ОСОБА_12 надав також нотаріусу документи, для складання договору купівлі - продажу квартири та в подальшому передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 20 500 доларів США( спеціальні несправжні (імітаційні) засоби), за придбання квартири.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст.209 КК України, як набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

17.11.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.28 ч. 5 ст. 190,ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України.

27.08.2023 р. підозрюваному ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.10.2023 (включно), з правом внесення застави у розмірі 1 342 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва підозрюваному ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, до 22.01.2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України,

Строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000149 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.11.2023 продовжено до 6 місяців, тобто до 25.02.2024 включно.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в обґрунтування зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені при зміні підозрюваному запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати та їм неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Разом з тим, закінчити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не виявляється можливим через необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, тобто наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, що виправдовує тримання підозрюваного під домашнім арештом, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу та вважав за не обхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до положень ч.ч.1-2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч.6 ст.181 КПК України, строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, за обставин не зменшення заявлених ризиків та обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

У цьому кримінальному проваджені 26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

17.11.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.28 ч. 5 ст. 190,ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України.

27.08.2023 р. підозрюваному ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.10.2023 (включно), з правом внесення застави у розмірі 1 342 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва підозрюваному ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, до 22.01.2024 року, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000149 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.11.2023 продовжено до 6 місяців, тобто до 25.02.2024 включно.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах , то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Крім того, матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1,2,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 хоча і має постійне місце проживання, не судимий, проте неодружений, утриманців не має, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28 ч. 5 ст. 190 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 209 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що свідчить про продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Також доведеним є продовження існування ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, що на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії, направлені в тому числі на встановлення інших осіб, причетних до його вчинення, встановлення місцезнаходження документів, у тому числі стосовно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 та враховуючи обізнаність підозрюваного щодо даних про учасників кримінального провадження, та місцезнаходження вказаних документів.

Окрім того, слідчим суддею враховано тяжкість злочинів, данні про особу підозрюваного, необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій, завершення яких до закінчення дії попередньої ухвали про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під домашнім арештом підозрюваного не можливе.

Доводи захисника, про те, що слідчий суддя не врахував належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків під час досудового розслідування, є неприйнятними, оскільки хоча такі доводи і свідчать про зменшення ризику переховування від органів досудового розслідування, але не усувають інших ризиків, які надають підстави вважати, що тільки продовження відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту співмірний з особою підозрюваного та обставинами пред`явленої йому підозри, і забезпечить як право підозрюваного на свободу, так і повністю буде запобігати ризикам, доведеним прокурором.

З огляду на наведене, слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді