Номер провадження: 11-кп/813/730/24
Справа № 523/1699/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 15.05.2023 у к/п №0001367 від 16.10.2021

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хмельницький, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, працюючого по найму, який зареєстрований та проживажє за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 15.10.2021 приблизно о 20 год. 30 хв., він керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2108» з держ. знак НОМЕР_1 при необмеженій видимості по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Героїв Оборони Одеси, наближаючись до перехрестя вул. Героїв Оборони Одеси та вул. Марсельська, здійснюючи поворот праворуч в напрямку вул. Капітана Кузнецова, діючи необережно, а саме - з кримінальною протиправною недбалістю, нехтуючи встановленими вимогами пункту 2.3 (б), та 16.2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, був не уважним, за дорожньою обстановкою не слідкував, відповідно не реагував на її зміну та на нерегульованому перехресті, повертаючи праворуч, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події, не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину, на яку він повертає, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину з право на ліво відносно руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході. Внаслідок ДТП та кримінальних протиправних самовпевнених дій ОСОБА_9 пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження, які по своєму характеру не були небезпечними для життя, але викликали тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні і згідно п. 2.2.2. в) «Правила судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує на те, що оскаржуваний вирок в частині призначення додаткового покарання є надто суворим у зв`язку із такими обставинами:

- обвинувачений ОСОБА_9 з підстав правової необізнаності не скористався своїм правом на захист, що не дало йому можливості у повній мірі захистити свої права та законні інтереси;

- обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, після ДТП невідкладно зупинився та відвід потерпілу до лікарні, сплачував кошти на її лікування;

- зі слів обвинуваченого у матеріалах кримінальної справи містилася заява потерпілої ОСОБА_10 на ім`я слідчого ОСОБА_11 , де вона повідомила, що відмовляється давати пояснення та претензій до обвинуваченого не має та про те, що ОСОБА_9 сплатив їй компенсацію на лікування у сумі 20 000 грн;

- відповідно до характеристики, наданої намісником Свято-Іверського чоловічого монастиря ОСОБА_9 з 2008 виконує послухання настоятеля храму ОСОБА_12 . За вказаний період зарекомендував себе виключно позитивно, відрізняється добротою та милосердям, відповідальний і сумлінний. В колективі користується повагою та авторитетом. Займається благодійною допомогою та допомогою парафіянам. Використовує свій особистий автомобіль для потреб церкви. У зазначеній характеристиці міститься прохання не позбавляти ОСОБА_9 права керування т/з.

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок від 15.05.2023 та звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Відповідно до мотивувальної частини вироку суду 1-ої інстанції (а.п. 40-43), обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції щодо його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів сторони захисту про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх), а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який визнав вину у повному обсязі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та наслідки для потерпілої.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника відносно того, що обвинувачений ОСОБА_9 з підстав правової необізнаності не скористався своїм правом на захист, що не дало йому можливості у повній мірі захистити свої права та законні інтереси, оскільки він не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення йому захисника.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_9 у повному обсязі визнав свою вину та погодився із покаранням, яке було запропоновано прокурором при розгляді у к/п в суді 1-ої інстанції, а саме у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та позбавленням права керування т/з строком на 1 рік (а.п. 41).

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника відносно того, що потерпілій була відшкодована шкода у повному обсязі та вона не має претензій до обвинуваченого, водночас зауважує, що зазначені обставини були враховані судом 1-ої інстанції при призначенні покарання.

Водночас, у постанові Другої судової палати ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 зазначено, що позиція потерпілих щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання.

При цьому, у постанові Другої судової палати ККС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_9 займається благодійною допомогою та допомогою парафіянам та використовує свій особистий автомобіль для потреб церкви, в той же з огляду на фактичні обставини справи, наслідки для потерпілої у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості приходить до висновку, що покарання, яке було призначене обвинуваченого є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Більш того, апеляційний суд зауважує, що судом було призначене додаткове покарання на строк, приближений до мінімального, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскаржуваного вироку.

Відповідно до п. 1) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, як законний та обґрунтований.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 15.05.2023, яким ОСОБА_9 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3