Справа № 522/4756/22
Провадження № 1-кп/522/1057/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2022 року за № 0000136 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокам`яна, Коховського району, Херсонської області, громадянин України, не одруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 постійного місця мешкання не має, раніше не засудженого в силу ст. 89 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого в силу ст. 89 КК України,

-за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2022 року за № 0000136 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що на теперішній час наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження запобіжного заходу покладається те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні захисники та обвинувачені заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_3 схильний до вчинення злочинів, у зв`язку із чим, вважає, що дійсно існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 , є запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, приходжу до висновку, що у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити, та необхідно застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з наступних підстав.

У клопотанні прокурора не міститься обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також не доведено існування ризиків у разі обрання обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів, всі доводи ґрунтуються на припущеннях, до уваги береться лише тяжкість злочину у скоєнні якого лише обвинувачується ОСОБА_4 . Не досліджено обставини, які мають значення для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 9 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 04.04.2013 р. виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК України. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Відповідно до п. 10 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 18 Інформаційного листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Одна лише тяжкість кримінального правопорушення не може являтися підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах, передбачених ст. 181 КПК України, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_8 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 10.02.2024 року, включно.

У задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, а саме до 10.02.2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

-прибувати за першим викликом до суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-цілодобово не відлучатися з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, прокурора.

Виконання ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1

12.12.2023