Справа № 135/1150/23
Провадження №11-кп/801/1160/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067 від 08.08.2023 року,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , маючого середню загальну освіту, непрацюючого, неодруженого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-28.04.2010 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.304, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-26.04.2012 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-25.08.2012 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення. Звільнений 21.07.2015 по відбуттю строку покарання з ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія №114)»;

-28.08.2017 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту. Звільнений 06.04.2018 по відбуттю строку покарання з ДУ «Стрижавська виправна колонія (№86)»;

-10.05.2019 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

-02.09.2019 Бершадським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

-18.06.2020 Ладижинським міським судом Вінницької області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

-17.12.2020 Гайсинським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.301, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. Звільнений 25.07.2023 по відбуттю строку покарання з ДУ «Вінницька виправна колонія (№86),

-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової експертизи Вінницьким НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/102-23/14308-НЗПРАП від 15.08.2023 року розмірі у розмірі 2868 (дві вісімсот шістдесят вісім) гривень.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області №135/1036/23 (провадження №1-кс/135/247/23) від 09.08.2023 року.

Речові докази у кримінальному провадженні: речовина рослинного походження канабіс, самою 11,47 г, що зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області (квитанція №519 від 23.08.2023 року) знищено.

Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2023 близько 17-00 годин, ОСОБА_7 , проходячи біля магазину «Баличок», що розташований по вул. Процишина у м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області, біля лавочки на землі помітив паперовий згорток та піднявши даний згорток та розгорнувши його, ОСОБА_7 виявив, що в середині знаходяться ще два паперових згортка, відкривши які побачив вміст сухої подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/102-23/14308-НЗПРАП від 15.08.2023 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено- канабіс, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 11,47 г, та помістив до своєї спортивної сумки, яка була при ньому на плечі , таким чином незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, який незаконно зберігав при собі до 14-10 годин 08 серпня 2023 для власного вживання без мети збуту.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Згідно з ч.2 ст.381 КПК України судом першої інстанції розглянуто даний обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Прокурор в порядку ст.302 КПК України звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, повністю згоден із встановленими під час дізнання обставинами скоєного ним кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.1 ст.394 КПК України, і у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Таким чином, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а прокурором був надісланий до суду обвинувальний акт з клопотанням обвинуваченого про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження і ухвалити вирок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій, просить вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 04 вересня 2023 рок щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В доводах апеляційної скарги захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок суворості.

Зокрема зазначає про те, що суд не врахував ту обставину, що на утриманні ОСОБА_7 є батько ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії від 02.03.2023 року потребує постійної сторонньої допомоги. Крім того, ОСОБА_7 працює та отримує дохід, а тому може реально сплатити штраф.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, а вирок місцевого суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши ретельно доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду не знаходить їх переконливими, оскільки встановлено, що призначене покарання ОСОБА_7 за своєю суворістю цілком відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, виходячи з наступних підстав.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про те, що на її думку призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особі.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що згідно приписів ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, є кримінальним проступком.

Судом встановлено обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щире каяття.

Разом з тим судом також встановлено обставину, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив кримінальних правопорушень.

Судом першої при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано обставини вчиненого ним кримінального проступку, спосіб вчинення такого і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку як безробітний не перебуває, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, а також вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому на переконання колегії суддів апеляційного суду суд першої інстанції дійшов цілком правильного, законного та обґрунтованого висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 покарання буде саме покарання у виді арешту в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене. Також колегія суддів погоджується і з твердженням міського суду про недоцільність призначення ОСОБА_7 іншого більш м`якого покарання а ніж арешт, зокрема у виді штрафу, оскільки судом встановлено, що останній ніде не працює.

Також апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про те, що суд мав би врахувати ту обставину, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває його батько, який потребує постійної сторонньої допомоги. Адже, в підтвердження таких обставин захисник лише до апеляційної скарги надала суду довідку акта медико-соціальної експертної комісії від 02.03.2023 року про те, що ОСОБА_7 (який є батьком ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом першої групи та потребує постійної сторонньої допомоги. Разом з тим, під час апеляційного розгляду зі слів обвинуваченого судом встановлено те, що у такому стані його батько перебуває вже декілька років і догляд за ним весь час здійснює його сусідка. Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , то він проживає сам у сусідньому будинку, тобто поряд з будинком батька. Таким чином, апеляційний суд щодо даних тверджень захисника відноситься критично, адже належних доказів того що обвинувачений ОСОБА_7 здійснює догляд за свої батьком ОСОБА_7 суду надано не було. Окрім того, у такому стані його батько перебував і тоді коли останній відбував призначене покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду. І такий стан його батька не став соціально стримуючим фактором для запобігання вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення.

Щодо тверджень захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 на даний час працює та отримує дохід, а тому може реально сплатити штраф, то апеляційний суд також не може погодитись з ними. Адже, як пояснив в судовому засіданні сам обвинувачений він працює на птахофабриці, але неофіційно та отримує заробітну плату на свою банківську картку. Однак, жодного документального підтвердження цьому він суду не надав, що ставить під сумнів такі його твердження. Окрім того, враховуючи також і наявність у ОСОБА_7 такої кількості попередніх судимостей, суд першої інстанції на переконання апеляційного суду дійшов цілком правильного, тобто законного і обґрунтованого висновку про призначення останньому покарання саме у виді арешту, оскільки призначення іншого більш м`якого виду покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у такому випадку є недоцільним.

У зв`язку з цим колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника обвинуваченого про те, що при визначенні міри покарання судом не повно враховано обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого. Апеляційний суд переконаний, що враховуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тяжкість вчиненого кримінального проступку та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов цілком правильного, законного та обґрунтованого висновку про призначення йому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту, яке є необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останнього за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. За таких підстав колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника та не вважає їх переконливими, які можуть заслуговувати на увагу суду.

Окрім цього, апеляційний суд під час судового розгляду провадження враховує також позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому на думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання щодо ОСОБА_7 буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки встановлено, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для його скасування та ухвалення нового вироку про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі у виді штрафу, як того просить у своїй скарзі захисник обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 04.09.2023 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10