Справа № 748/1782/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/232/24
Категорія - ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження №0000966, №0000384, №0000555, №0002992 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта професійно-технічна, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 20.06.2023 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.4 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць,

засуджений за:

- ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік;

- ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією майна, окрім житла.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Чернігівського районного суду від 20.06.2023, призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років один місяць з конфіскацією майна, окрім житла.

За ч.4 ст.185 КК України - ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років два місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду від 20.06.2023, та остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2023 року на мопед марки «Дельта».

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 9081,40 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням день та час другої половини лютого 2023 року, біля перехрестя вулиць Руденка і Комарова смт Михайло-Коцюбинське, Чернігівського району та області, ОСОБА_9 зірвав дикорослі рослини коноплі та переніс їх до домоволодіння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де висушив та зберігав без мети збуту до їх вилучення 21.03.2023 у період часу з 23:11 до 23:16, коли ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, тим самим незаконно придбав та зберігав речовину, яка згідно висновку експерта містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 36,5 г, що відповідно до Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» перевищує невеликий розмір.

20.03.2023 у період часу з 17:00 до 19:00, ОСОБА_9 , діючи повторно, проник до приміщення гаражу, розташованого в АДРЕСА_2 , звідки за допомогою фізичної сили, шляхом кочення, перемістив мопед марки «Дельта» модель ЕХ50QT-B, вартістю 6392,0 грн, за межі вказаного домогосподарства, чим незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_11 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 №281 ОСОБА_9 призначено на посаду оператора 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст.1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану» № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

15.12.2022, в період часу з 18.00 год по 18.30 год, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації оператор 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, шляхом вільного доступу, зі столу, який знаходився в кімнаті вказаного будинку, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia» 1.4 2/32 Gb, чорного кольору, вартістю 2495 грн 22 коп., що належать ОСОБА_12 .

10.05.2023 близько 11 год 20 хв, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації оператор 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , знаходячись на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, шляхом вільного доступу, з господарської будівлі таємно викрав дві передні ресори до транспортного засобу марки 31Л 130 (каталожний номер 130-2902007-03), радянського виробництва, вартістю 3970 грн, та домкрат рейкового типу для підняття вантажних автомобілів, радянського виробництва, вартістю 3000 грн, що належать ОСОБА_13 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 6970 грн.

18.05.2023, приблизно о 23.00 год, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації оператор 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_4 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, проник до будинку, звідки з комоду в кімнаті будинку, таємно викрав портативну колонку «JBL Extreme», вартістю 574 грн, мобільний телефон марки «Samsung GT-S 7262», вартістю 170 грн, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму744 грн.

20.05.2023 близько 23.00 год, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації оператор 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , знаходячись на території домогосподарства, розташованого за вищевказаною адресою, в умовах воєнного стану, діючи повторно, проник до будинку, звідки зі столу, який перебував в кімнаті будинку, таємно викрав чоловічу туалетну воду «STR8 live true», об`ємом 100 мл, вартістю 489 грн, жіночу туалетну воду «STR8 live true», об`ємом 50 мл, вартістю 448 грн, жилетку осінньо-зимову, вартістю 406,80 грн, грошові кошти в сумі 700 грн, що належить ОСОБА_7 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 2043 грн 80 коп.

06.07.2023 близько 12:00 год, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації оператор 2 відділення взводу протитанкових керованих ракет в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 , знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, діючи повторно, проник до будинку, звідки таємно викрав ноутбук марки «Acer» Aspire V5-531G-967B4G50MASS, вартістю 3850 грн, що належить ОСОБА_14 .

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій свого підзахисного за ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.309 КК України, просив скасувати вирок суду першої інстанції, й виправдати ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України по епізоду викрадення двох передніх ресор з автомобіля марки «ЗІЛ», коробки передач «ЗІЛ», домкрату, посилаючись на недоведення вчинення цієї крадіжки обвинуваченим. Вказав, що ОСОБА_9 не заперечується факт здачі вказаних речей на металобрухт, однак це було з дозволу його батька. Крім того, місцевим судом не було встановлено, що власником двох передніх ресор з автомобіля марки «ЗІЛ», коробки передач «ЗІЛ» та домкрату, є потерпілий по справі ОСОБА_13 . Також вказав, що судом при призначенні покарання обвинуваченому, не було належним чином враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, повне визнання ним своєї вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, посередню характеристику з місця проживання, а також відсутність моральних та матеріальних претензій з боку потерпілих. А тому просив пом`якшити призначене покарання ОСОБА_9 , через його суворість.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, яки підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; потерпілу, яка просила пом`якшити призначене обвинуваченому покарання; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.309 КК України, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Разом з тим, у поданій апеляційній скарзі захисник заперечив обвинувачення ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України по епізоду викрадення останнім двох передніх ресор з автомобіля марки «ЗІЛ», коробки передач «ЗІЛ» й домкрату, оскільки його підзахисний свою вину за вказаним епізодом не визнав.

Так, допитаний у місцевому суді обвинувачений ОСОБА_9 не визнав свою вину у викраденні двох передніх ресор до автомобіля ЗІЛ-130 та домкрату рейкового типу для підняття вантажних автомобілів, вказавши, що автомобіль належав його батьку. Він по телефону від батька отримав дозвіл, щоб здати дані запчастини на металобрухт, оскільки потрібні були гроші.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, відповідно до рапорту 10.05.2023 о 19.16 зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що із двору по вул. Одноорченка, 15 в смт. М.Коцюбинське викрали передні ресори з автомобіля марки «ЗІЛ», коробку передач, домкрат. Деталі лежали окремо від автомобіля. ОСОБА_13 підозрює молодшого брата ОСОБА_9 (т.2, а.к.п.101).

Згідно з письмовою заявою ОСОБА_13 , останній звернувся до правоохоронних органів із заявою, де просить провести перевірку по факту викрадення з його господарства двох передніх ресор, коробки передач та домкрату (т.2, а.к.п.102).

З протоколу огляду місця події від 10.05.2023 слідує, що було оглянуто господарство по АДРЕСА_1 , де на подвір`ї є одноповерхове дерев`яне господарське приміщення, вхід до якого здійснюється через пройом у стіні, справа від входу наявні дерев`яні дошки, поруч з вказаним приміщенням розташовані циркулярний станок, дерев`яний стіл. В ході огляду виявлено та вилучено слід протектору транспортного засобу (т.2, а.к.п.104-107).

Як убачається із заяви ОСОБА_15 та протоколу огляду від 11.05.2023, останній видав механічний домкрат червоного кольору з номерним знаком НОМЕР_2 , який придбав 10.05.2023 у ОСОБА_9 (т.2, а.к.п.108-110).

Відповідно до заяви ОСОБА_15 та протоколу огляду речей від 23.05.2023, останній видав дві передні ресори, які впізнав потерпілий ОСОБА_13 (т.2, а.к.п.111-114).

Згідно з протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 23.05.2023 і доданої довідки до нього, свідок ОСОБА_15 упізнав ОСОБА_9 , який 10.05.2023 приїхав до пункту прийому металобрухту на автомобілі типу «бус» білого кольору та продав дві ресори на ЗІЛ-130 та домкрат рейковий (т.2, а.к.п.115-118).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 1680/1681/23-24 від 25.05.2023, вартість двох ресор в зборі на ЗІЛ-130 (каталожний номер 130-2902007-03), радянського виробництва, на вторинному ринку України, станом на 10.05.2023 може складати 3970 грн. Вартість домкрата рейкового типу для підняття вантажних автомобілів, радянського виробництва, на вторинному ринку України, станом на 10.05.2023 може складати 3000 грн. (т.2, а.к.п.119-121).

Як слідує з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2023 й доданої до нього довідки, свідок ОСОБА_16 упізнав чоловіка, якому 10.05.2023 надавав послуги таксі по перевезенню металобрухту (т.2, а.к.п.127-130).

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 06.06.2023, ОСОБА_17 , яка проживає по АДРЕСА_1 .Коцюбинське, та є бабусею як обвинуваченого, так і потерпілого, на місці розказала та показала, що у двір заїхав автомобіль білого кольору, типу «бус», який у двір впустив ОСОБА_18 та почав щось вантажити з дровника. Вона зателефонувала брату ОСОБА_19 , щоб повідомити, оскільки той може його сварити (т.2, а.к.п.123-126).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 22.06.2023 з участю обвинуваченого та відеозаписом до нього, ОСОБА_9 повідомив, що вирішив здати металобрухт, викликав таксі, куди завантажив металобрухт, що знаходився на дровнику. Отримані гроші витратив на власні потреби. При цьому, в ході слідчої дії ОСОБА_9 добровільно показував на місці, де знаходиться його будинок, де знаходились речі, які він завантажив у таксі (т.2, а.к.п.131-134).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за епізодом від 10 травня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_13 , вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту на недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 10.05.2023, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Разом з тим, обвинувачений під час досудового розслідування не вказував на те, що дві передні ресори з автомобіля марки «ЗІЛ», коробку передач «ЗІЛ» й домкрат йому дозволив взяти батько, якому ці речі належать.

Про отримання дозволу від батька здати вказані речі на металобрухт ОСОБА_9 не повідомляв і під час проведення слідчого експерименту з його участю.

Крім того, батько обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_20 не звертався до поліції з заявами про те, що викрадене майно належить саме йому.

Тому, колегія суддів вважає, що така версія подій, з метою уникнення відповідальності за скоєне, в обвинуваченого ОСОБА_9 виникла під час судового розгляду у місцевому суді та після проголошення вироку по справі.

Таку позицію ОСОБА_9 про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 10.05.2024, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого у цій частині.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного ОСОБА_9 покарання, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності; за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дитину; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; був доставлений 22.03.2023 в кабінет медичних оглядів диспансерного наркологічного відділення ЧОПНЛ та встановлено алкогольне сп`яніння; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданих збитків; обставини, які обтяжують покарання: по епізоду незаконного зберігання наркотичних засобів без мети збуту - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння; по епізодам таємного викрадення чужого майна - рецидив кримінальних правопорушень; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкцій статей інкримінованих йому злочинів, із застосуванням положень ч.4 ст.70 та ч.1 ст.71 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання ОСОБА_9 неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається сторона захисту, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2023 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4