Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/15/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000237, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2019, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2022 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Гетманівка, Савранського району Одеської області, українка, громадянка України, неодружена, з середньою освітою, яка на утриманні неповнолітніх та недієздатних осіб не має, пенсіонерка, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

визнана винуватою та засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної силі у вигляді особистого зобов`язання.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона вчинила вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

15.05.2019 близько о 18.00 год. ОСОБА_7 перебувала на території домоволодіння за місцем проживання свого сина ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , де поралась по господарству. У цей час на території вказаного домоволодіння знаходився потерпілий ОСОБА_9 , який упродовж тривалого часу перебував у неприязних відносинах зі своєю матір`ю ОСОБА_7 на ґрунті особистих непорозумінь між ними.

Цього ж дня, близько о 18.30 год. між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла сварка з приводу того, що остання користувалася велосипедом. Під час конфлікту у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство свого сина, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння, діючи невідкладно, з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне вбивство ОСОБА_9 , 15.05.2019 близько 18.30 год. з метою умисного протиправного позбавлення життя останнього, взяла на подвір`ї домоволодіння кухонний ніж з пластиковою рукояткою, біло-синього кольору. Після чого, ОСОБА_7 підійшла до потерпілого ОСОБА_9 спереду та, утримуючи ножа правою рукою за рукоятку лезом від себе, умисно, зі значною силою завдала лезом ножа одного удару у життєво-важливий орган, а саме в область середньої третини грудної клітки спереду, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудної клітини з ураженням серця. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер.

Смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого ножового поранення грудної клітки із пошкодженням серця і внутрішньою крововтратою, яке має ознаки прижиттєвого походження, могло виникнути від травматичної дії предмету, маючого колюче-ріжучі властивості, які згідно висновку судово-медичної експертизи №55 від 16 червня 2019 року стосовно живих осіб відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить скасувати вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2022 року, щодо ОСОБА_7 . Призначити у кримінальному провадженні судову психіатричну експертизу.

В залежності від висновків судової психіатричної експертизи, враховуючи обставини справи, вік та стан здоров`я обвинуваченої, постановити новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_7 за ст. 116 КК України чи ст. 118 КК України та призначити покарання в межах санкцій зазначених статтей, без застосування покарання у виді позбавлення чи обмеження волі.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що у діях обвинуваченої відсутні ознаки ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що позбавлення життя ОСОБА_9 мало місце при обставинах, пов`язаних із захистом обвинуваченої ОСОБА_7 свого життя та здоров`я від посягання її сина ОСОБА_9 .

Викладений у вироку суду першої інстанції зміст показань свідків свідчить про те, що органи досудового розслідування, як і суд не з`ясовували належним чином питання щодо відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , що обов`язково призвело б до висновку про відсутність наміру вчинити вбивство власного сина, а отже відсутність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Показання обвинуваченої ОСОБА_7 в частині відсутності наміру завдати смерть потерпілому ОСОБА_9 підтверджуються висновком судово-психіатричної експертизи № 241 від 05.07.2019, відповідно до якого « ОСОБА_7 під час досліджуваної події знаходилася у стані стресу та в стані фрустрації, які не доходять до глибини фізіологічного афекту».

Отже, зазначені висновки експертів підтверджують, що обвинувачена ОСОБА_7 знаходилася у стані занепокоєння, підвищеної збудженості, що викликано протиправними діями її сина ОСОБА_9 .

Згідно інформації ДІТ МВС України щодо ОСОБА_7 встановлено, що має місце реєстрація звернень до органів поліції із заявами про вчинення стосовно неї сварок та спричинення тілесних ушкоджень її сином ОСОБА_9 21.12.2016, 03.07.2017, 02.01.2018, 14.04.2018, 15.05.2019.

Також, відповідно до висновку спеціальної медичної комісії обвинувачена має діагноз атеросклеротичний кардіосклероз, гастродуоденіт, остеохондроз, ЗЧМТ, струс мозку (2018, 2019), стійкий цефалогічний синдром.

Таким чином, ОСОБА_9 неодноразово вдавався до протиправного застосування фізичної сили до своєї матери ОСОБА_7 .

Обвинувачена характеризується, із соціальної точки зору, виключно позитивно, а з фізичної точи зору, наявність захворювань робило її нездатною до ефективного власного захисту від протиправних посягань з боку ОСОБА_9 без застосування будь-якого предмету, у тому числі, ножа.

Вказує, що місцевий суд зазначив у вироку, що «у ході вище зазначеного конфлікту у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел...», «обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, а також наявністю системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено».

Зазначена позиція суду також свідчить про визнання можливості вчинення кримінального правопорушення в стані афекту або з перевищенням меж необхідної оборони і виключає кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Визнавши, що вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 мало місце під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, а також наявністю системного характеру такого поводження з боку потерпілого, як зазначає сам суд, спираючись, в тому числі, на показання обвинуваченої, потерпілого, свідків, висновок судово-психіатричної експертизи № 241 від 05.07.2019 року, відповідно до якого « ОСОБА_7 під час досліджуваної події знаходилася у стані стресу та в стані фрустрації», суд першої інстанції зобов`язаний був поставити питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 116 (Умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання) або за ст. 118 (Умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони) КК України.

За таких обставин, виникає питання щодо вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, що вимагає проведення судової психологічної експертизи, для чого потрібні спеціальні знання.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в її інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка зазначила про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом не дотримані.

Вироком суду першої інстанції обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України, її дії кваліфіковано, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Між діями обвинуваченої ОСОБА_7 та смертю потерпілого ОСОБА_9 наявний прямий причинний зв`язок. Знаряддя кухонний ніж, достатня сила удару, локалізація життєво важливі органи, а саме - грудна клітина, поведінка обвинуваченої до вказаних дій сварка, підтверджують прямий умисел обвинуваченої на заподіяння смерті потерпілого.

Проте, висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на таке.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, встановлено, що викладена в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції подія кримінального правопорушення, а саме, час, місце і спосіб нанесення обвинуваченою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , є правильною, у колегії суддів сумніву не викликає і сторонами кримінального провадження не заперечується.

Допитана під час судового слідства апеляційним судом обвинувачена ОСОБА_7 , показала, що 15.05.2019 близько о 18.00 год. вона перебувала на території домоволодіння де проживав іі син ОСОБА_9 . Приїхала займатися господарськими справами. У цей час підійшов син, почав з нею конфлікт, в ході якого ображав її та бив долонями по обличчю та голові. Вона підійшла до свого велосипеду, син продовжував її бити. Взяла ніж зі столу, на який був опертий велосипед, щоб налякати сина, однак ОСОБА_9 продовжував наносити їй удари і, наближатися, він був п`яний, спотикнувся та вона нанесла один удар ножем в область грудної клітини.

Після цього ОСОБА_9 розвернувся і пішов до приміщення літньої кухні. Через деякий час почула крики з літньої кухні. Зайшовши до кухні, побачила на підлозі ОСОБА_9 , попробувала пульс, їй здалося що син ще був живий. Бризкала на сина водою, однак він не реагував. Визвала швидку допомогу та повідомила поліцію.

Показала, що син зловживав спиртними напоями. Після смерті чоловіка, змушена була уїхати з дому. На протязі 2013-2019 років, син постійно проявляв агресію до неї, бив, не пускав до дому, у зв`язку з чим вона була вимушена неодноразово, більше десяти раз, звертатися до органів поліції. Щиро розкаялася у вчиненому, показала, що не хотіла вбивати свого сина.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 241 від 05.07.2018, індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_7 , з урахуванням індивідуально - психологічних і вікових особливостей та стану розумового розвитку може правильно сприймати обставини, що мають значення по інкримінованому правопорушенню та давати щодо них відповідні свідчення. Рівень розумового розвитку та індивідуально-психологічні особливості впливали на вибір дій, на сприйняття нею оточуючої ситуації під час інкримінованого правопорушення. Індивідуально - психологічні особливості та рівень розумового розвитку дозволяють давати ОСОБА_7 , свідчення органам слідства та суду по факту інкримінованого правопорушення. ОСОБА_7 , знаходилася під час досліджуваної ситуації в стані стресу та в стані фрустрації, що впливало на її дії під час інкримінованого правопорушення. ОСОБА_7 , знаходилися під час досліджуваної ситуації в стані стресу та в стані фрустрації недоходячих до глибини фізіологічного афекту (т.2 арк.к.п.1-4).

За клопотанням сторони захисту, була призначена судово-психологічна експертиза, проведення якої доручено експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експерта № 796/23-27 від 23.08.2023:

1.За узагальненими результатами дослідження виявлені такі індивідуально психологічні особливості у ОСОБА_7 :

-доброзичливість, емпатія, здатність слухати;

-висока чутливість, безконфліктність;

-відкрита та чесна у вираженні думок і почуттів;

-уникнення твердої позиції, надмірна поступливість, прагнення до соціального схвалення;

-не амбіційність.

Емоційно-поведінкові прояви ОСОБА_7 в конфліктних ситуаціях відзначені відсутністю у неї будь-якої наступаючої та агресивної поведінки. Вона направлена на співробітництво та компроміс, тобто завжди буде намагатись прийти до конструктивного рішення проблеми та завершити конфлікт частковими поступками.

2.В досліджуваній ситуації при детальному аналізу матеріалів кримінального провадження та результатів психодіагностики, з урахуванням індивідуальних якостей, виявлених під час тестування, ОСОБА_7 не виявляється провокуючою стороною у виникненні конфліктів між нею та її сином - потерпілим ОСОБА_9 та безпосередньо під час вчинення нею кримінального правопорушення.

3. За комплексним узагальненням та аналізом матеріалів кримінального провадження, результатів поглибленого психодіагностування, оцінкою проведеної бесіди, вербальних та невербальних поведінкових проявів під час проведення експертного дослідження із ОСОБА_7 , експерт приходить до висновку, що вона на момент вчинення кримінального правопорушення знаходилася в стані сильного страху, розгубленості, безпорадності, що справило істотний вплив на її свідомість і поведінку. У зв`язку з вичерпанням емоційних ресурсів, через ряд встановлених факторів, вона не могла адаптуватися до конфліктної, неочікуваної нею стресової ситуації. Її дії в досліджуваній ситуації, були хаотичними та на рівні підсвідомості через інтуїтивне збереження свого життя від руйнуючої психіку поведінки сина поряд із спробою захистити себе від прямих погроз які лунали зі сторони її сина, потерпілого ОСОБА_9 та нанесеним ним ударів по матері.

4. ОСОБА_7 , у момент здійснення інкримінованого їй діяння перебувала в такому емоційному стані, який характерний для психоемоційного перенапруження, стресу та фрустраційних ознак, які викликані інтенсивним впливом гостро емоційних реакцій на її психіку. Так, дії потерпілого ОСОБА_9 , його поведінка в конфліктних ситуаціях, а саме постійні агресивні реакції в бік матері які переходили у фізичне насилля, стали психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання у обвинуваченої ОСОБА_7 .

Поява нервово-психічного перенапруження внаслідок зазначених обставин, сформувало у ОСОБА_7 фрустраційну поведінку, яка вплинула на різки зміни в її емоційному стані та привела до обмеження сприйняття та порушення контролю над собою.

5. ОСОБА_7 , під час здійснення інкримінованого їй діяння перебувала в стані фізіологічного афекту, в протіканні якого є психологічна оцінка стану ОСОБА_7 за ознаками:

афективні переживання накопичувалися у ОСОБА_7 протягом тривалого часу, основним механізмом психологічного захисту яких стало витіснення хвилювань з метою ослаблення напруженості. Підекспертна постійно переживала приниження свого сина, його фізичний та психологічний тиск на фоні постійних погроз розправитись із нею. Визначені переживання сприяли поглибленню афективних переживань у ОСОБА_7 в момент делікту, а загрозлива поведінка сина, стала «останньою краплею» афективної напруги, яка проявилася в афективному спалаху, що досягла глибини фізіологічного афекту за кумулятивним типом, тобто афективні переживання були розтягнуті в часі, в даному випадку роками. Протягом цього часу розвивалася психотравмуюча ситуація, яка обумовила кумуляцію (накопичення) емоційного напруження у підекспертної ОСОБА_7 (т. 2 арк.к.п.177-183).

Допитаний у судовому засіданні експерт комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Кіровоградської обласної ради ОСОБА_10 суду показав, що обвинувачена під час інкримінованого їй кримінального правопорушення, перебувала в стані стресу та в стані фрустрації, що впливало на її дії. Постійні агресивні дії її сина, внаслідок яких обвинувачена зазнавала фізичного та психологічного тиску, відбувалися протягом тривалого часу, як наслідок, розвивалася психотравмуюча ситуація, яка обумовила кумуляцію (накопичення) емоційного напруження у ОСОБА_7 . Афективні переживання у обвинуваченої накопичувалися протягом тривалого часу. Кумулятивний афект, може бути ознакою сильного душевного хвилювання.

Допитана експерт Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_7 , у момент вчинення кримінального правопорушення перебувала у стані фізіологічного афекту, за кумулятивним типом. Афективні переживання були розтягнуті в часі, тривали роками.

ОСОБА_7 перебувала у психоемоційному перенапружені, стресі що мали фрустраційні ознаки, які викликані інтенсивним впливом гостро емоційних реакцій на її психіку.

Поява нервово-психічного перенапруження внаслідок протиправних дій потерпілого, сформувало у ОСОБА_7 фрустраційну поведінку, яка вплинула на різки зміни в її емоційному стані та привела до обмеження сприйняття та порушення контролю над собою.

Дії потерпілого ОСОБА_9 , а саме постійні агресивні реакції в бік матері які переходили у фізичне насилля, стали психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання у обвинуваченої ОСОБА_7 .

Провівши судове слідство в частині допиту обвинуваченої ОСОБА_7 , експерта комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Кіровоградської обласної ради ОСОБА_10 та експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, з таких підстав.

Поняття «фізіологічний афект» не охоплює за своїм змістом всі емоційні стани, що мають кримінально-правове значення для встановлення стану сильного душевного хвилювання. Зокрема, системні прояви жорстокого поводження з боку потерпілого, про яке зазначено у диспозиції ст. 116 КК України, як тривала психотравмуюча ситуація може зумовити не лише фізіологічний афект в особи, яка вчиняє вбивство, а й інші емоційні стани, внаслідок яких значною мірою обмежується здатність особи усвідомлювати свої дії або бездіяльність та (або) керувати ними і які мають значення для встановлення сильного душевного хвилювання.

Зокрема, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який під час вчинення вбивства значно зменшував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, - сильним душевним хвилюванням, яке раптово виникло, але не само собою, а внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого. Ці обставини істотно зменшують суспільну небезпечність і караність вчиненого діяння, утворюючи привілейований склад умисного вбивства.

Якщо під впливом зазначеної поведінки потерпілого у винного виникають негативні емоції, які призводять до того, що він раптово частково втрачає контроль над своїми діяннями, оскільки такі емоції суттєво впливають на свідомість (обмежують здатність усвідомлювати значення своїх дій) та поведінку (обмежують здатність керувати своїми діями) і водночас стають визначним мотивом, що породжує прагнення заподіяти шкоду потерпілому, як реакція на поведінку останнього, і саме в процесі такого сильного душевного хвилювання реалізується умисел на вбивство, то це є підставою для кваліфікації дій винного за ст. 116 КК України.

Отже, у разі кваліфікації дій особи за ст. 116 КК України стан сильного душевного хвилювання є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони умисного вбивства, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Стан сильного душевного хвилювання може проявлятися у вигляді фізіологічного афекту, який є психологічним поняттям. Фізіологічний афект може виникнути, зокрема, від одноразового, раптового, неочікуваного безпосереднього сильного впливу зовнішнього фактора.

На першій стадії його перебігу внаслідок конкретної ситуації, яку особа суб`єктивно оцінює як надпотужно афектогенну, відбувається раптовий перехід від свідомого психічного стану до звуження свідомості, уявлення обмежуються лише подразником, на який спрямовується рухове збудження, ця підготовча стадія протікає мінімально за часом і майже миттєво настає друга стадія - розрядка, афектований вибух.

З урахуванням форм поведінки потерпілого, які передбачені у диспозиції ст. 116 КК України, його дії, які викликають такий афект у винного, можуть виражатися у протизаконному насильстві чи тяжкій образі.

Однак, якщо винний зазнавав систематичного знущання з боку потерпілого, то його стан сильного душевного хвилювання може бути зумовлений кумулятивним афектом, який є результатом тривалого нагромадження випадків прояву знущання, кожен з яких певним чином впливає на свідомість і волю винного, що призводить до тривалого накопичення емоційного напруження, у результаті чого тиск емоцій поступово посилюється до критичної межі переживання.

При цьому, на підготовчій стадії кумулятивний афект має накопичувальну фазу тривалістю до кількох місяців і навіть років, протягом яких складається психотравмуюча ситуація та посилюється афектогенний вплив психотравмуючих чинників як передумова подальшої афективної розрядки, однак під впливом стримувальних установок у винного не виникає миттєва розрядка, а відбувається кумуляція афекту. У наступній стадії афективний вибух може статись навіть у певних випадках з незначного приводу, який динамізує психічне напруження, що накопичилося, як детонатор. Психологи порівнюють дію такого приводу з «останньою краплею, що переповнила чашу терпіння».

Разом з тим афективний стан виникає раптово для суб`єкта умисного вбивства, оскільки він не очікує, що саме в цей момент раптом опиниться в певному обмежено контрольованому психічному стані, якому буде складно протистояти (юридично визначається як стан сильного душевного, хвилювання), коли настане афективна розрядка.

Отже, якщо формування умислу зумовлено емоційним напруженням, яке переживала особа протягом тривалого часу і воно поступово посилювалося, а, реалізуючи умисел, винна особа перебувала в афективному стані, який суттєво вплинув на її свідомість і поведінку, то це може бути підставою для кваліфікації її дій за ст. 116 КК України.

Таким чином, фізіологічний та кумулятивний афекти відрізняються між собою тільки за тривалістю перебігу першої фази, а за проявом у фазі розрядки ці афекти повністю ідентичні: емоційно забарвлене звуження свідомості та самоконтролю, бурхливі руйнівні поведінкові реакції тощо. В обох випадках провідною ознакою афекту у фазі розрядки є раптовість її виникнення.

Враховуючи диспозицію ст. 116 КК України, вирішальне значення для визначення сильного душевного хвилювання має саме фаза раптових активних дій, під час якої вчинено умисне вбивство, при цьому перша фаза (довготривала вона чи короткочасна) юридичного значення не має.

Таким чином, не має значення тривалість першої фази, під час якої виникла причина, провідного значення набуває лише раптовість (суб`єктивна та об`єктивна несподіваність) афектованого вибуху, що повністю відповідає юридичному визначенню сильного душевного хвилювання.

За таких обставин. кумулятивний афект, як і фізіологічний, може бути ознакою сильного душевного хвилювання.

Наведений висновок кореспондуються із правовим висновком Верховного Суду від 05.06.2023 (справа № 587/241/18, провадження №51-1068 кмп 22), про особливості встановлення стану сильного душевного хвилювання.

Колегіє суддів встановлено, що у ОСОБА_7 була довготривала психотравмуюча ситуація, яка продовжувалася багато років та виразилася у домашньому насильстві, систематичному жорстокому поводженні, побоях, образах, залякуваннях, систематичному зловживанню сином спиртних напоїв, що підтверджуються реєстрацією звернень до органів поліції із заявами про вчинення стосовно неї сварок та спричинення тілесних ушкоджень її сином ОСОБА_9 , на протязі 2016-2019 років, а саме, 21.12.2016, 03.07.2017, 02.01.2018, 14.04.2018, 15.05.2019 (т.2 арк.к.п.27-37).

Також, факт зловживання спиртними напоями потерпілим ОСОБА_9 , частих сварок із обвинуваченою ОСОБА_7 , погроз фізичною розправою та побиття останньої її сином, підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (т.2 арк.к.п.78-80).

Обвинувачена ОСОБА_7 у момент вбивства потерпілого ОСОБА_9 , перебувала в емоційному стані, який характерний для психоемоційного перенапруження, стресу та фрустраційних ознак, які викликані інтенсивним впливом гостро емоційних реакцій на її психіку.

Поведінка потерпілого ОСОБА_9 , в конфліктних ситуаціях, постійні агресивні дії щодо обвинуваченої, які переходили у фізичне насилля, стали психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання у ОСОБА_7 .

Поява нервово-психічного перенапруження внаслідок наведених обставин, сформувало у обвинуваченої фрустраційну поведінку, вплинула на різки зміни в її емоційному стані та привела до обмеження сприйняття та порушення контролю над собою.

За вказаних обставин, обвинувачена під час здійснення інкримінованого їй діяння перебувала в стані фізіологічного афекту.

Афективні переживання накопичувалися у ОСОБА_7 протягом тривалого часу, основним механізмом психологічного захисту яких стало витіснення хвилювань з метою ослаблення напруженості. Обвинувачена постійно переживала приниження свого сина, його фізичний та психологічний тиск на фоні постійних погроз фізичною розправою.

Вказані переживання сприяли поглибленню афективних переживань у ОСОБА_7 в момент делікту, а загрозлива поведінка ОСОБА_9 , стала «останньою краплею» афективної напруги, яка проявилася в афективному спалаху, що досягла глибини фізіологічного афекту за кумулятивним типом. Афективні переживання були розтягнуті в часі, а саме роками, на протязі якого розвивалася психотравмуюча ситуація, яка обумовила кумуляцію (накопичення) емоційного напруження у обвинуваченої ОСОБА_7 .

Отже, на переконання колегії суддів, обвинувачена ОСОБА_7 під час вбивства потерпілого ОСОБА_9 , перебувала у стані фізіологічного афекту.

Враховуючи викладене, дії обвинуваченої ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК України, вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині на ст. 116 КК України, умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів враховує, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , є щире каяття, визнання вини, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого та похилий від обвинуваченої ОСОБА_7 , яка є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставини, що обтяжують покарання - відсутні.

Характеризуючи особу обвинуваченої, колегія суддів враховує, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. Має постійне місце проживання. За місцем проживання характеризується позитивно. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває (т.2 арк.к.п.25, 26, 42, 43). Згідно виписки з історії хвороби № 3500/09 Інституту нейрохірургії від 04.07.2009, обвинуваченій ОСОБА_7 встановлений клінічний діагноз: «Позамозгова пухлина (менінгіома) велткото і малого крила клиновидної кістки з права. Помірно-виражений синдром внутрішньочерепної гіпертензії і вогнищевої симптоматики ураження правої лобно-скроневої базальної зони, нейроендокринний синдром, нейро-цикруляторна дестанія за змішаним типом» (т.2 арк.к.п.165-166).

Вказані обставини, які пом`якшують покарання та характеризують обвинувачену, істотно зменшують фактичну ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Врахувавши наведені обставини кримінального провадження, за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому, висловлювала жаль з приводу вчиненого, вчинила кримінальне правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, є особою похилого віку, має хронічні захворювання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

На переконання колегії суддів, враховуючи принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації призначення покарань, за своїм видом і розміром призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання із встановленням максимального іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для її перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою, так і іншими особами, відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку місцевого суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі сторона захисту просить ухвалити новий вирок, колегією суддів за наслідками апеляційного розгляду постановляється ухвала, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2022, стосовно ОСОБА_7 слід змінити в частині кваліфікації дій та призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2022 року, стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині кваліфікації дій та призначеного покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України.

Вважати засудженою ОСОБА_7 за ст. 116 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно із п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, протягом іспитового строку, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4