УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 335/485/20

Провадження № 51-5548 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2023 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що 02 грудня 2019 року, приблизно о 12.00 год., він, керуючи вантажним автомобілем «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїжджої частини вул. Перемоги зі сторони вул. Лермонтова в напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжі, де перед регульованим світлофором пішохідним переходом в районі буд. 86 по вул. Патріотичній повністю зупинився, оскільки для транспорту горів червоний сигнал світлофора.

В цей час на регульований світлофором пішохідний перехід на зелений для себе сигнал світлофора вийшов пішохід ОСОБА_5 , який почав перетинати проїжджу частину вул. Перемоги справа наліво по ходу руху водія ОСОБА_4 .

Пройшовши передню частину кабіни автомобіля «ТАТА», пішохід ОСОБА_5 , не виходячи з проїжджої частини, підійшов до лівої бічної частини кузова вказаного транспортного засобу, де умисно з метою суїциду ліг верхньою частиною тулуба під задні ліві спарені колеса автомобіля та продовжив лежати.

Водій ОСОБА_4 , маючи можливість виявити пішохода ОСОБА_5 , який ліг під транспортний засіб, а також можливість побачити в ліве зовнішнє дзеркало заднього виду його вже лежачим, усупереч вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України після зміни сигналу світлофора з червоного на зеленний не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав рух, внаслідок чого задніми лівими спареними колесами здійснив наїзд (переїзд) останнього.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи № 9-874 від 24.12.2019 року з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції без відповідного обґрунтування лише частково задовольнив клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, при цьому залишивши поза увагою протокол додаткового огляду місця події від 16 грудня 2019 року та протоколи слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Також суд відмовив у повторному допиті свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та експерта ОСОБА_10 .

Прокурор вважає, що такими діями суд апеляційної інстанції не забезпечив можливості реалізації принципу змагальності сторін, що вплинуло на правильність ухваленого судового рішення.

Крім цього вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів скарги прокурора про те, що під час додаткового огляду місця події від 16 грудня 2019 року було встановлено можливість водія із водійського місця у бокове дзеркало побачити ноги потерпілого.

Також вважає що суди дали неправильну оцінку висновку експерта № 9-874 від 24 грудня 2019 року і необґрунтовано визнали його недопустимим доказом з тих підстав, що слідчий зазначив вихідні дані, які не відповідають фактичним обставинам.

Зазначені порушення, на переконання прокурора, перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване рішення, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, зокрема положень ч. 2 ст. 286 КК України.

За таких обставин прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Щодо доводів прокурора про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів поданої на вирок першої інстанції апеляційної скарги, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду копій судових рішень, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виходив з того, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст.286 КК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції взяв, зокрема, до уваги показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що бачив як біля вантажного автомобіля стояв невідомий чоловік, а, коли загорівся зелений сигнал світлофора, він стрибнув під задні колеса транспортного засобу.

Також суд послався на показання свідка ОСОБА_11 , яка, перебуваючи на місці водія тролейбусу та знаходячись безпосередньо позаду автомобіля «ТАТА», бачила, як раніше невідомий їй чоловік підійшов до вантажного автомобіля, що стояв попереду, став збоку між кабіною та задніми колесами, а, коли на світлофорі загорілось зелене світло, швидко «пірнув» під колеса вантажівки головою вперед.

Крім цього, судом досліджено і надано оцінку протоколу огляду вмісту паперового конверту з посмертною запискою потерпілого, чим підтверджується його суїцид; протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_6 ; протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 ; протокол додаткового огляду місця події від 16.12.2019 року; висновок щодо результатів медичного огляду № 5916, згідно з яким станом на 13 годин 15 хвилин 12.12.2019 року ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння не перебував; довідки лікарів нарколога та психіатра, згідно з якими ОСОБА_4 у них на обліку не перебуває; інформація ЦОСІ ДІТ МВС України, згідно з якою ОСОБА_4 раніше не судимий; копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/1196112 та протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №00146-00155-19 від 17.05.2019 року; копію паспорта ОСОБА_4 , його посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Суд також дав оцінку у висновку інженерно-транспортної експертизи № 9-874 від 24.12.2019, згідно з яким у діях водія автомобіля «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 є невідповідність вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією цієї дорожньо-транспортної пригоди, а технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 залежала від виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху.

Суд визнав вказаний висновок недопустимим доказом, вказавши, що в його основу покладено визначені слідчим дані, які не відповідають дійсності, з чим погодився й апеляційний суд. Зокрема, допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції експерт ОСОБА_10 пояснив, що свій висновок він зробив, виходячи з того, що слідчий у вихідних даних при призначенні експертизи вказав, що водій ОСОБА_4 не переконався в безпеці та почав рух транспортного засобу, і він сприйняв це як встановлений факт.

При цьому, оцінивши показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , місцевий суд, з чим погодився й апеляційний суд, дійшов висновку що цими показаннями спростовується твердження слідчого, надані експерту як вихідні дані, про те, що водій ОСОБА_4 почав рух автомобіля, не переконавшись у безпеці, адже зазначені свідки підтвердили, що потерпілий свідомо чекав зеленого сигналу світлофору для руху автомобіля й цілеспрямовано кинувся під його колеса.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, зокрема щодо факту порушення водієм п.10.1 Правил дорожнього руху України, а також щодо наявності закономірного причинно-наслідкового звязку між таким фактом і наслідками.

Апеляційний суд, перевіривши вирок в апеляційному порядку за скаргою прокурора, обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Посилання прокурора на відмову апеляційного суду у повторному дослідженні доказів як на істотне порушення вимог КПК України колегія суддів також вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що апеляційний суд, обмежившись аналізом в ухвалі доказів, досліджених судом першої інстанції, і висновків цього суду, не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду, оскільки погодився з оцінкою доказів, наданою місцевим судом, а, отже, застосована ним процедура не суперечила встановленим у статтях 22, 23 КПК України засадам змагальності та безпосередності дослідження доказів.

При цьому прокурор у касаційній скарзі не указує на конкретні порушення вимог КПК України при дослідженні доказів судом першої інстанції чи на неповноту їх дослідження.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3