Постанова

Іменем України

28 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 456/5327/21

провадження № 51-2124 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000550 за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добряни Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлену дату та час за допомогою мобільного додатку «Telegram» у невстановленої особи придбав з метою збуту психотропну речовину PVP, замовивши її доставку через ТОВ «Нова Пошта».

29 липня 2021 року, приблизно об 11:05 год. ОСОБА_7 отримав у відділенні № 5 «Нової пошти» у м. Стрий Львівської області пакунок із психотропною речовиною, обіг якої заборонено, та усвідомлюючи, що в ньому знаходиться, заховав під одяг. У подальшому він був затриманий працівниками поліції, яким добровільно видав психотропну речовину PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, кількісним вмістом речовини 21,0365г, що є особливо великим розміром, та яку він незаконно зберігав при собі з метою збуту.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений та його захисник просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначають, що суд усупереч ст. 404 КПК України не дослідив повторно доказів, проте послався на них в ухвалі, невірно встановив фактичні обставини справи.

Судами не доведено умислу засудженого на збут психотропних речовин, а отже кваліфікація його дій є невірною, висновки судів про винуватість ОСОБА_7 ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема, протоколі огляду місця події, що проведений з порушенням процесуального закону та без забезпечення права затриманого на захист, а також похідних від нього доказах; протоколі обшуку гаражного приміщення, що проведений неуповноваженими особами.

Вказують, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить відповідей на усі доводи апеляційної скарги.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник та засуджений у судовому засіданні підтримали скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор у суді касаційної інстанції заперечувала проти задоволення скарги і просила залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Тому доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Суд першої інстанції, виконуючи приписи ст. 94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченогоч. 3 ст. 307 КК України. З позицією місцевого суду погодилася й апеляційна інстанція.

Суди навели переконливі аргументи на обґрунтування такого висновку, тому Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги про недоведеність винуватості засудженого та суперечливість доказів у справі такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Місцевий суд належним чином вирішив питання допустимості всіх доказів у провадженні. Оцінка доказів проведена судом згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення саме обвинувального вироку. Зокрема, суд узяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо обставин зупинення ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а також проведення огляду місця події, під час якого затриманий добровільно видав працівникам поліції пакет та пояснив, що в ньому знаходиться психотропна речовина, яку він придбав з метою подальшого збуту.

Також суд послався на протокол огляду місця події з відеозаписом до нього, де вбачається, що під час цієї невідкладної слідчої дії ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції згорток із речовиною білого кольору. Згідно висновку експерта від 30 липня 2021 року вона є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, масою 21,0365 г. Під час обшуку в гаражному приміщенні, який орендував підозрюваний, було виявлено та вилучено трубки для куріння із залишками невідомої речовини, поліетиленові пакувальні пакети з нашаруваннями речовини білого кольору, електронні ваги, фольгові згортки із нашаруванням такої ж речовини, карти пам`яті, ноутбук та мобільний телефон. Згідно висновків експертизи, речовиною білого кольору, вилученою на пакетах, є метадон, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, та PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, а також виявлено нашарування екстракту канабісу, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Під час огляду мобільного телефону підозрюваного були виявлені фотознімки, де зображені згортки, перемотані клейкою стрічкою, так звані «закладки», а також виявлено переписку з різними абонентами, яка стосується збуту наркотичних засобів.

Судом було перевірено посилання сторони захисту на недопустимість, як доказу, протоколу огляду місця події, під час якого ОСОБА_7 видав працівникам поліції психотропну речовину. Сторона захисту вважала, що фактично була проведена інша слідча дія - обшук особи.

Як неодноразово звертав увагу суд касаційної інстанції в своїх рішеннях, слід чітко відмежовувати ці дві слідчі (розшукові) дії з огляду на порядок їх проведення. Так обшук, на відміну від огляду, має примусовий характер, який проявляється в тому, що він може проводитися без згоди обшукуваної особи, всупереч її волі, з втручанням у сферу її інтересів.

Натомість огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєного. Вона є невідкладною слідчою дією, проводиться до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Згідно матеріалів провадження, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що відділом боротьби з наркозлочинністю, співробітниками якого вони є, було отримано оперативну інформацію, що певна особа у м. Стрий має отримати через поштове відправлення партію наркотичних засобів. При перевірці цієї інформації 29 липня 2021 року, приблизно об 11:00 год., вони побачили на вулиці хлопця, який підходив за описом і який під час спілкування підтвердив, що має при собі психотропну речовину «Альфа-PVP», яку щойно отримав у відділенні «Нової пошти». У зв`язку із цим на місце події була викликана слідчо-оперативна група, яка проводила всі необхідні слідчі дії. До приїзду цієї групи жодних процесуальних дій не проводилося.

Тобто, підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про вчинення злочину.

Після приїзду слідчо-оперативної групи, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим у присутності понятих був здійснений огляд місця події - невідкладна слідча дія.

Згідно протоколу огляду місця події та відеозапису до нього, під час огляду ОСОБА_7 добровільно, без жодного примусу пред`явив працівникам поліції пакет, який він щойно забрав на пошті, а також на камеру самостійно відкрив цей пакет і повідомив, що в ньому знаходиться психотропна речовина, яку він придбав через мережу інтернет.

Також відповідно до заяви ОСОБА_7 від 29 липня 2021 року, він дозволив працівникам поліції провести огляд вмісту пакету та мобільних телефонів, через які він здійснював купівлю вказаного препарату. При цьому, як вірно зазначено в судових рішеннях, огляд місця події був невідкладною слідчою дією, оскільки здійснювався одразу після скоєння злочину, ще до внесення відомостей до ЄРДР, а тому ОСОБА_7 на момент проведення цього огляду не мав процесуального статусу підозрюваного, що спростовує твердження касаторів про порушення його прав.

Обшук гаражного приміщення, яке орендував ОСОБА_7 здійснювався на підставі письмового дозволу власника. У подальшому ухвалою слідчого судді від 02 серпня 2021 року було надано дозвіл на проведення обшуку слідчому ОСОБА_12 , який і проводив цю слідчу дію, а тому доводи скарги про те, що обшук проведений неуповноваженою особою, є безпідставними. Враховуючи вказане, суд першої інстанції вірно зазначив, що всі докази, отримані в результаті здійснення такого обшуку, є допустимими.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, й не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Натомість, місцевий суд під час судового розгляду, перевіряючи доводи сторони захисту про недопустимість доказів у провадженні, належним чином дослідив усі докази, дав їм відповідну оцінку та не встановив порушень, про які стверджував захист. Поряд з цим, із матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції не встановлював очевидної недопустимості доказів, тому доводи касаційної скарги про протилежне - надумані.

Суд першої інстанції навів у вироку свої мотиви і вірно кваліфікував дії винного за ч. 3 ст. 307 КК України.

Твердження сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_7 мети збуту та, як наслідок, необхідність перекваліфікації його дій на ч. 3 ст. 309 КК України, були предметом перевірки судів.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК України, характеризується прямим умислом і метою збуту, зокрема, при виготовленні, придбанні та зберіганні особою наркотичних засобів або психотропних речовин. Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасовування, поведінка суб`єкта злочину та те, що сама особа наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

При цьому, якщо висновок про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути дослідженні обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно і т.ін.), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 свідомо придбав вказану психотропну речовину за допомогою мобільного додатку «Telegram» у невстановленої особи, замовивши доставку через ТОВ «Нова пошта», за що оплатив 2500 грн. При цьому суд звернув увагу, що під час огляду місця події ОСОБА_7 в присутності понятих добровільно повідомив, що придбав психотропну речовину з метою подальшого збуту та підробітку. Також про умисел на збут психотропної речовини свідчить переписка ОСОБА_7 з різними абонентами, що міститься в його мобільному телефоні, яка стосується збуту наркотичних засобів, про роботу так званим «закладчиком» та про кількість психотропної речовини, яку можна замовити з метою подальшого збуту. Про умисел на збут психотропної речовини також свідчить й інформація, що міститься на флешці, вилученій під час обшуку в орендованому ОСОБА_7 гаражі, наявність великої кількості порожніх сліп пакетів, електронні ваги, а також та обставина, що на момент скоєння злочину обвинувачений ніде не працював, мав нерегулярні заробітки, проте зумів придбати психотропну речовину в особливо великих розмірах, що явно перевищує потреби однієї особи у власному вживанні.

Враховуючи усі наведені обставини, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях винного умислу саме на збут психотропної речовини. За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи кваліфікація дій ОСОБА_7 є правильною.

Покарання призначено у відповідності з вимогами статей 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного та дані про особу винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Посилання касаторів на порушення апеляційним судом вимог ст.404 КПК України через те, що суд повторно не дослідив докази, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Нормами цієї норми закону чітко регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Із матеріалів провадження встановлено, що під час апеляційного перегляду стороною захисту не було наведено обґрунтувань того, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, тому суд їх повторно не досліджував.

Обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.

У ході перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, що є аналогічними доводам касаційної скарги, надав на них вичерпну відповідь з наведенням докладних мотивів та залишив її без задоволення, належним чином обґрунтувавши прийняте рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційний суд не встановив. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить докладні мотиви прийнятого рішення.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3