Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1116/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №292/1116/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 грудня 2023 року включно з можливістю внесення застави в розмірі 161 040 грн.,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом безпідставно було відмовлено йому у задоволенні клопотання про проведення судового засідання за його участю в режимі відеоконференції та призначено іншого захисника на окрему процесуальну дію, якого було допущено до участі у розгляді в режимі відеоконференції. Заява обвинуваченого про відвід судді та адвокату не була розглянута, тобто порушено право на захист обвинуваченого. Вважає, що захисником за призначенням допущені порушення під час судового розгляду. Зазначає, що прокурором не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, та неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Вказує, що судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання, незначну шкоду, а також те, що сума визначеної застави є надмірно високою.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Червоноармійського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження (№ 0000194, №0000008 та №0000034) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 та ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду 14.10.2023 року прокурор підтримав подане клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання та продовження такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні зокрема, кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 та ч.4 ст.185 КК України, які є тяжкими, під час іспитового строку, визначеного вироком суду за аналогічний злочин, не працює, офіційних джерел доходів не має, дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та залишив заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 161 040 грн.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного судового провадження 292/1116/21, в провадженні Червоноармійського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалами суду неодноразово обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній раз ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області строком до 14 жовтня 2023 року.

Під час судового засідання 10.10.2024 року прокурор підтримав подане 04.10.2023 року письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що строк вказаного запобіжного заходу спливає, а ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку у тому числі тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, не працює, офіційних джерел доходів не має, дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та залишив раніше визначений розмір застави, який складає 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжких злочинів, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків обгрунтований тим, що з метою уникнення покарання за кримінальні правопорушення в яких ОСОБА_7 обвинувачується, він може впливати на вказаних осіб, які ще не всі допитані судом.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 раніше судимий та знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень під час іспитового строку за попереднім вироком суду, не працює та постійного джерела доходу не має.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом ухвал про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .. Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися.

Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 та його захисником не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень ним своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Доводи захисника про те, що прокурор в клопотанні та судовому засіданні не довів неможливість застосування відносно обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ризики, які встановлені судом існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу судом було порушено право на захист обвинуваченого, оскільки на окрему процесуальну дію допущено іншого захисника, який без узгодження позиції з обвинуваченим та без ознайомлення з матеріалами провадження приймав участь у розгляді клопотання в режимі відеоконференції та не розглянуто заяву обвинуваченого про відвід, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно аудіовідеозапису та журналу судового засідання від 10.10.2023 адвокат ОСОБА_9 повідомила, що вона в необхідному обсязі ознайомилася з матеріалами провадження та до розгляду готова, крім того, судом була надана їй можливість конфединційного спілкування із підзахисним, після чого обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що він відмовляється від своєї заяви про відвід. При цьому захисник ОСОБА_9 у відповідності до наданих їй повноважень здійснювала захист обвинуваченого, тобто право на захист не було порушено.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта щодо зменшення розміру застави, який відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений має молодий вік, проживає з матір`ю, та розмір шкоди, який заподіяний кримінальними правопорушеннями, у яких обвинувачується ОСОБА_7 (близько 4000 грн.), а тому вважає можливим зменшити розмір застави в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КК України, до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та вважає, що такий розмір застави з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню в частині визначення розміру застави з постановленням нової ухвали в цій частині.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 грудня 2023 року включно з можливістю внесення застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 164 040 грн. - скасувати в частині визначення розміру застави.

Постановити нову ухвалу в цій частині, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_7 так і іншою фізичною або юридичною особою на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО: 820172, Банк: ДКСУ у м. Києві, рахунок: UA0085932).

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: