Справа № 362/6375/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2801/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлені клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , а також про продовження строку застосування домашнього арешту ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Мотивуючи клопотання щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , прокурор вказував на те, що ризики, які були підставою для тримання під вартою обвинувачених на даний час не зменшилися і свою актуальність не втратили, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, що дає підстави вважати, що тяжкість покарання, що їм загрожує, може стати причиною ухилення останніх від явки до суду, незаконно впливати на потерпілу, яка є малолітньою та свідків у кримінальному провадженні, які також є неповнолітніми, шляхом впливу на них з метою зміни показань останніми.

Ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до 25 березня 2024 року включно та продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихОСОБА_6 під вартою, послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також врахував тяжкість кримінального правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, особу обвинуваченого, який не одружений, але має малолітню дитину, яка у свідоцтві про народження записана батько зі слів матері,офіційно не працюючий, його вік та стан здоров`я, а саме відсутність даних про тяжкі хвороби, інвалідності, відсутність сталих зв`язків за місцем проживання, обвинувачується у вчиненні кримінально-караних дій під час відбування покарання за попереднім вироком. Сукупність вказаних обставин суд визнав підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_6 до можливої втечі, таким чином існує ризик переховування від суду, який є наявним та об`єктивно обумовленим, який із часом не зникає, не зменшується, а лише посилюється. Суд також визнав існуючим ризик можливого незаконного впливу на малолітню потерпілу у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини може на неї впливати, йому відомо її місце проживання, а характер вчиненого кримінального правопорушення свідчить про наявність реальної небезпеки для потерпілої, а також потенційну загрозу вчинення відносно неї кримінального правопорушення, оскільки саме від неї, і інших неповнолітніх обвинувачених залежить благополуччя обвинуваченого. Також суд визнав існуючим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 121 КК України, а тому схильний до вчинення злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує на відсутність заявлених ризиків та зазначає, що після спливу деякого проміжку часу судового розгляду, навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання під вартою, тому судом необхідно було зазначити наявність інших підстав або ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для тримання його під вартою. Вважає, що достатнім та необхідним запобіжним заходом щодо нього є цілодобовий домашній арешт..

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений повідомлені, клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Перевіривши матеріали , що надійшли на запит суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які направлені проти статевої свободи та статевої недоторканості, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке, відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого та особу потерпілої, а саме вчинення злочину щодо малолітньої особи, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, та обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Посилання обвинуваченого, як на єдину підставу для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - тяжкість кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції зазначено і про наявність інших ризиків, окрім тяжкості кримінального правопорушення, що спонукатиме обвинуваченого до ухилення від суду, судом мотивовано ризик впливу обвинуваченого на малолітню потерпілу та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, також в повній мірі надано оцінку особі обвинуваченого, а тому вказані обставини у своїй сукупності не дають суду підстав для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено , має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2024 року про продовження йому строку тримання під вартою - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: