Провадження №1-кс/752/8830/23
У Х В А Л А

про арешт майна

16.11.2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 та слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання, внесене в рамках кримінального провадження № 0003194 від 06.10.2023 року старшим слідчим Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 003194 від 06.10.2023 р., -

в с т а н о в и в:

старший слідчий Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог, викладених у клопотанні про арешт майна, зазначено, що Голосіївським УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 003194 від 06.10.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

За таких підстав, з метою збереження речових доказів слідчий вважає за необхідне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив задовольнити клопотання.

Вислухавши пояснення слідчого та дослідивши матеріали, додані до клопотання, встановлено наступне.

Голосіївським УП ГУ НП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 003194 від 06.10.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що 20.08.2022, на території Олександрівської клінічної лікарні міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1, помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

З тексту клопотання вбачається, що слідчий, звертаючись у суд, просить накласти арешт на вказану квартиру, оскільки, на його думку, у невстановлених осіб, що були обізнані про смерть ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановленому слідством місці та час виник злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що клопотання про арешт майна не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Орган досудового розслідування до матеріалів по розгляду клопотання не долучив доказів, які б вказували на неправомірне походження чи набуття квартири, розташовної за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином це нерухоме майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується. Не конкретизував та не підтвердив слідчий належними доказами обставин, за якими він вважає, що вказана квартира є об`єктом кримінально - протиправних дій чи є речами, набутими кримінально протиправним шляхом, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Також, слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення має нерухоме майно до розслідування вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що у даному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності у накладенні арешту на майно, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, суд переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Проте на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, в матеріалах клопотання була відсутня постанова слідчого про визнання переліченого в клопотанні майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, на яку слідчий посилається в клопотанні.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

Клопотання старшого слідчого Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003194 від 06.10.2023 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя