КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/308/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, проживає: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено до покарання за: ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта у розмірі 755 грн. 12 коп.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 296 КК України, - вирок стосовно якого не оскаржений.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, і хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Кримінальні правопорушення вчинені при наступних обставинах.

Неповнолітній ОСОБА_9 разом з неповнолітнім ОСОБА_8 , 01 жовтня 2022 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, перебували на території недобудови по АДРЕСА_2 , де побачили як повз них проходили неповнолітній ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_11 .

Тоді ж у обвинувачених ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_12 виник умисел на грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю відносно потерпілого ОСОБА_10 , та під приводом отримання неіснуючого боргу в сумі 400 грн. від останнього обвинувачені спровокували конфлікт.

У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , реалізовуючи вказаний умисел на вчинення хуліганських дій, усвідомлюючи що їх дії суперечать нормам моралі, проявляючи агресію, з мотивів явної неповаги до суспільства, тим самим показуючи свою неповагу до існуючих правил і норм поведінки, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставивши себе іншим громадянам, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи групою осіб, почали наносити численні хаотичні удари руками та ногами по тілу та обличчю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , нанісши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців у правій скроневій ділянці (1), навколо правого ока (1) з крововиливом у білкову оболонку правого ока, на лівому плечі (1), саден у правій надключичній ділянці (1) та тулубу праворуч (1), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, продовжуючи протиправні дії, спрямовані на неповагу до існуючих правил і норм поведінки, прагнучі самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи групою осіб та з особливою зухвалістю, окрім нанесення тілесних ушкоджень, застосовуючи психологічний тиск, умисно змусили роздягнутися неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , чим принизили його гідність, фіксувавши вказане протиправне діяння на камеру мобільного телефону, та змусили потерпілого у їх присутності справляти природні потреби, а у подальшому злизувати сечу із стіни.

Вчинивши вказані дії, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 втекли з місця скоєння кримінального правопорушення.

Крім того, 13 грудня 2022 року, приблизно о 16 годині 09 хвилин, ОСОБА_8 перебував у приміщенні магазину «Файно Маркет №105» ТОВ «Вересень плюс» по вул. Металургів, 5 у м. Кропивницькому, де в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, підійшов до відділу з продажу алкогольних напоїв, та, впевнившись у тому, що його протиправні дії не будуть помічені, таємно викрав з полиці вказаного магазину пляшку алкогольного напою - віскі блендового марки «Crazy Charley 40%» об`ємом 0,7л вартістю 296 грн. 33 коп., - сховавши її під куртку, в яку був одягнений.

Із викраденим ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, не оплативши товар у касовій зоні, та розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ТОВ «Вересень плюс» майнову шкоду у рлзмірі 296 грн. 33 коп.

Судове рішення суду першої інстанції оскаржене стороною захисту.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок стосовно останнього змінити, призначити обвинуваченому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 2 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69, ч. 1 ст. 102 КК України, - у виді позбавлення волі на строк шість місяців, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю один рік.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворе, недостатньо взято до уваги положення ст. 66 КК України, 102 КК України, особу неповнолітнього обвинуваченого, який раніше не судимий, його ставлення до вчиненого щиро розкаявся та попросив вибачення у потерпілого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те. що предметом крадіжки є лише одна пляшка спиртного напою, вартість якої складає 296 гривень 33 копійки, шкода обвинуваченим відшкодована

Слід врахувати й позитивні характеристики обвинуваченого, його перебування на обліку психіатра неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу органічного розладу поведінки та особистості, проживає у дитячому будинку сімейного типу, має статус дитини-сироти.

Врахування вказаних обставин, на думку адвоката, надало б суду можливості застосувати положення ст. 69, ст. 102 КК України при призначенні неповнолітньому ОСОБА_8 покарання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , та який підтримав апеляційну скаргу за доводів, висловлених у ній, думку прокурора, яка заперечила задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 296 КК України у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні; доведеність винуватості обвинуваченого не оскаржується в апеляційному порядку, а тому, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_8 правильно визнаним винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, а дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України правильно кваліфікованими.

Стороною захисту оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки сторона захисту вважає призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворим, а також можливим застосування ст. ст. 69, 75, 102, 104 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 8, визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення

обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Тож, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, і яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: п. 5) позбавлення волі на певний строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах.

Як встановлено ч. 3 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому: п. 3) за тяжкий злочин - на строк не більше семи років.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. При призначенні покарання неповнолітньому за сукупністю кримінальних правопорушень або вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати п`ятнадцяти років.

Стаття 104 Кримінального кодексу України регламентує звільнення від відбування покарання з випробуванням: ч. 1 - звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею ; ч. 2 - звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі ; ч. 3 - іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені переліченими вище нормами закону та дотримано принципів призначення покарання.

Тяжкість вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, - є умисними, нетяжким та корисливим, тяжким. Кримінальні правопорушення вчинені протягом короткого проміжку часу (у жовтні та у грудні 2022 року). Тяжкий злочин кваліфікований ознакою вчинення в умовах воєнного стану.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, - не встановлені, обставини, що пом`якшують покарання, - добровільне відшкодування спричиненої майнової шкоди, щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Враховано й особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який добровільно відшкодував спричинену майнову шкоду за епізодом крадіжки, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_10 , обіцяв стати на шлях виправлення, характеризується позитивно по місцю проживання як такий, на якого скарг не поступало.

По місцю навчання (Регіональний центр професійної освіти імені О.С. Єгорова) неповнолітній обвинувачений характеризований негативно як безвідповідальний, байдужий учень, який допускає порушення вимог до навчання, потребує підвищеного контролю, схильний до систематичного обману, неврівноважений, нестриманий, має негативний вплив на слабших учнів, порушував правила проживання у гуртожитку, брав без дозволу чужі речі.

ОСОБА_8 є неповнолітнім, не судимий, на обліку нарколога не перебуває, з 2013 року звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу органічного розладу особистості та поведінки, осудний.

ОСОБА_8 проживає в дитячому будинку сімейного типу на базі родини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , має статус дитини-сироти.

У відповідності до висновку органу пробації: протягом останнього часу ОСОБА_8 змінив декілька закладів професійно-технічної освіти, оскільки відраховувався із них через низьку успішність та відсутність, стосунки у сім`ї неповнолітнього обвинуваченого характеризовані періодичним мешканням ОСОБА_8 у друзів за різними адресами, явками до законного представника ОСОБА_14 у стані сп`яніння, із неадекватним поводженням, наслідком чого ставали виклики медичної допомоги та поліції, у подальшому законний представник та неповнолітній ОСОБА_8 написали заяви про вихід із сім`ї, - тобто, законні представники мають проблеми із контролем поведінки неповнолітнього, а останній має неналежний рівень виховання; висновок містить посилання на те, що ОСОБА_8 схильний до проявів агресії.

ОСОБА_8 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (30.12.2022 працівниками Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області).

Ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінений як середній, проте наразі виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, однак за доцільне є проходженням ОСОБА_8 програми «Подолання агресивної поведінки».

Врахована думка представників служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів Національної поліції щодо найбільш доцільних заходів щодо обвинуваченого з метою його перевиховання, а також щодо можливості виправлення обвинуваченого без реального позбавлення волі.

Зважаючи на наведені вище обставини, які достатньо повно, належно й об`єктивно досліджені і враховані судом першої інстанції при призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання мінімального у межах санкції частини статті тяжчого обвинувачення, і покарання, що не є максимальним у межах частини статті обвинувачення за нетяжкий злочин, визначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Також, беручи до уваги зазначене, суд прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання, а тому застосував стосовно ОСОБА_8 положення ст. 75, ст. 104 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Крім того, судом враховані і не порушені й вимоги ст. ст. 98, 102-104 КК України, що зазначено і мотивовано у вироку суду, який безпосередньо послався на вказані норми закону.

Також, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави до застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки у справі не віднайдені саме ті обставини, що могли б визнаватися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Отже, обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, судом оцінені й враховані.

Відтак, доводи апеляційної скарги адвоката обвинуваченого свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів залишає оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4