У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2023 року

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 20.01.2023 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.197-1, ч.2 ст.197-1 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

23.11.2023 до слідчого судді звернувся слідчий Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що в провадженні Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування №0000013 від 20.01.2023 за ознаками складу складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.197-1, ч.2 ст.197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено факт самовільного зайняття земельних ділянок групою осіб, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , загальною площею 0,3011 га, яка розташована в межах земельних ділянок кадастровий номер :62:201:0030 площею 0,1731 га та частини території прибережної захисної смуги річки Десенка у Деснянському районі м. Києва площею 0,1280 га в межах кадастрового кварталу 62:201, на яких крім того здійснили будівництво 6 будівель та розміщення тимчасових споруд з тентовим покриттям.

В рамках зазначеного кримінального провадження, потерпілим заявлено цивільний позов, відповідачами якого є підозрювані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Ціна заявленого позову: 1 243 876 грн. 78 коп.

У власності ОСОБА_7 перебуває наступне майно: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27; транспортний засіб Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; транспортний засіб Fiat Nuovo Doblo, д.н.з. НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Таким чином, для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) слідчий просив накласти арешт на вищезазначене майно, яке належить ОСОБА_9 .

Слідчий у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити без його участі.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Досудовим розслідуванням встановлено, факт самовільного зайняття земельних ділянок групою осіб, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , загальною площею 0,3011 га, яка розташована в межах земельних ділянок кадастровий номер :62:201:0030 площею 0,1731 га та частини території прибережної захисної смуги річки Десенка у Деснянському районі м. Києва площею 0,1280 га в межах кадастрового кварталу 62:201, на яких крім того здійснили будівництво 6 будівель та розміщення тимчасових споруд з тентовим покриттям.

20.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номером №0000013 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.197-1, ч.2 ст.197-1 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження потерпілою особою, Територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради, заявлено позов, відповідачами по якому є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Ціна позову: 1 245 978 грн. 34 коп.

В матеріалах доданих до клопотання, містяться дві реєстраційні картки ТЗ, згідно яких ОСОБА_6 є власником автомобілів: Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та Fiat Nuovo Doblo, д.н.з. НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Також у матеріалах справи міститься Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої ОСОБА_10 є власником житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В той же час, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Поняття співмірності зазначено у висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 381/4019/18, відповідно до якого співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів,

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Тобто підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

В даному випадку у слідчого судді відсутня можливість оцінити співмірність арешту майна до заявлених позовних вимог, оскільки слідчим не надано належних доказів вартості майна, на яке він просить накласти арешт.

Крім того, з позовної заяви потерілої особи не вбачається яким чином обидва підозрюваних, які є співвідповідачами, будуть відповідати за позовними вимогами, солідарно в рівних долях, чи у інший спосіб.

Таким чином, розглянувши клопотання та долучені до нього матеріали слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 20.01.2023 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.197-1, ч.2 ст.197-1 КК України, про арешт майна, яке перебуває у власності ОСОБА_7 , а саме: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27; транспортний засіб Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; транспортний засіб Fiat Nuovo Doblo, д.н.з. НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1