Справа № 521/977/21
Пр-ня по справі № 1-кп/521/484/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА:

Дата і місце постановлення вироку:

01 листопада 2023 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі судді ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001118 від 12.10.2020 року.

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, з середньо освітою, одружений.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа:

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 360 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

ОСОБА_3 , за попередньою змовою з іншою особою, 11.10.2020 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Мясоїдівська, кут вул. Розумовська, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 проник до колодязя кабельної каналізації та перерізав кабель зв`язку ТПП 10х0,4 Одеської філії ПАТ «Укртелеком».

Після чого, ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2020 року за ч.2 ст. 186 КК України, діючи повторно, 11.10.2020 року, о 16 годині 33 хвилини, за попередньою змовою з іншою особою, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Мясоїдівська, кут вул. Розумовська, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, проникнувши до колодязя кабельної каналізації, який обладнаний сигналізацією, таємно викрав попередньо зрізаний кабель зв`язку марки ТПП 10х0,4, довжиною 65 метрів, вартістю 1441 гривня 70 копійок та кабель зв`язку марки ТПП 10х0,4, довжиною 80 метрів, вартістю 1774 гривні 40 копійок, який належить Одеській філії ПАТ «Укртелеком», але був затриманий співробітниками ТОВ «Охорона Сервіс Плюс» та не зміг довести скоєння кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:

Частина ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185 КК України незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище.

Частина 2 ст. 360 КК України умисне пошкодження телекомунікаційної мережі, якщо такі дії спричинили припинення надання телекомунікаційних послуг, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом дослідження допиту осіб, документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні провину визнав та відмовився від надання показів;

- кабелі телекомунікаційних мереж ТПП 10х0,4, довжиною 65 метрів та ТПП 10х0.4, довжиною 80 метрів визнані речовими доказами та на них накладений арешт (постанова про визнання та долучення до матеріалів речових доказів від 12.10.2020 року; квитанція №001256; ухвала Малиновського районного суду м. Одеси про накладення арешту від 19.10.2020 року);

- вартість викраденого майна, а саме кабелів, складає 3215 гривень 55 копійок (довідка);

- обвинувачений раніше судимий (вимога від 02.11.2020 року; копія вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2020 року, копія вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року); на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не перебуває (запит, відповідь).

Інших доказів сторони не надавали. Клопотань щодо визнання доказів недопустимими не заявляли.

При цьому суд керується рішенням ВС (справа №521/11693/16-к провадження №51-380 км 17), в якому у мотивувальній частині вироку зазначено Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме «Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин».

Вказаний висновок був зроблений в зв`язку з тим, що на думку ВС місцевий суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України не зазначив чіткого місця вчинення злочину (м. Одеса), а також спосіб проникнення до житла та перелік викраденого майна, тобто, не зазначив обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, мають бути встановлені в рішенні суду.

В даному випадку у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним суд на підставі наданих сторонами доказів встановив всі відомості відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в такому випадку ані законодавець, ані позиція ВС, ані загальні засади кримінального провадження не зобов`язує суд вимагати від прокурора надання додаткових доказів на підтвердження правової позиції.

Принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивності (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України), а також ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини забороняє вимагати від сторін подання доказів на підтвердження правової позиції та вимагає від суду прийняття рішення на підставі наданих доказів. Під час розгляду кримінального провадження це рішення у разі визнання особи виправданою або визнання особи винуватою.

Суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_3 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 360 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання:

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання:

Призначаючи покарання суд керується вимогами ч.2 ст. 65 КК, якою встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 298/95/16-к провадження N 51-2501км18).

Крім того, суд керується загальними засадами кримінального провадження: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивність (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України).

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого та нетяжкого злочинів; особу винного, а саме те, що він раніше судимий; його вік 37 років та соціальне положення одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання та вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання за ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 360 КК Україниу вигляді позбавлення волі.

При цьому, призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд вважає за необхідне вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року, яким його звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконувати самостійно з наступних підстав.

У рішенні від 15.02.2021 року (№760/26543/17) Верховний Суд зазначив, що якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Таким чином, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 засуджується за кримінальні правопорушення, які він вчинив до вироку, яким його було звільнено від покарання з випробуванням, а новим вироком суд засуджує його до позбавлення волі, що належить відбувати реально, тож вирок, яким ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з випробуванням необхідно виконувати самостійно.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

З урахуванням відсутності клопотань з боку сторін та того, що обвинуваченому ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за іншим кримінальним провадженням, яке внесено до ЄРДР за №0000520, суд вважає за необхідне запобіжний захід не обирати.

Суд вважає за необхідне арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2020 року скасувати та відповідно до ст. 100 КПК України речові докази, а саме кабелі телекомунікаційних мереж повернути.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 360 КК України.

Покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом:

Призначити за ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

Призначити за ч.2 ст. 360КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_3 по сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання приєднати частково, невідбуте покарання, призначене ОСОБА_3 за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2020 року за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі та остаточно призначити йому покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання:

Строк відбування покарання рахувати з 01.11.2023 року.

Рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації:

Речові докази кабелі телекомунікаційних мереж ТПП 10х0,4, довжиною 65 метрів та ТПП 10х0.4, довжиною 80 метрів повернути власнику.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження:

Запобіжний захід не обирати.

Арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2020 року скасувати.

Строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження:

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок отримання копій вироку та інші відомості:

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілому.

Суддя: ОСОБА_1