Провадження № 1-кп/537/345/2023
Справа № 537/4096/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2023 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000676 від 28.08.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не маючого на утриманні непрацездатних, малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25.07.2006 року Автозаводським р/с Полтавської області за ч. 1 ст.186 КК України до обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням ст.75 КК України та встановлення іспитового строку на 1 рік;

-24.04.2009 Автозаводським р/с Полтавської області за ч. 1 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки та 6 місяців із застосуванням ст.75 КК України та встановлення іспитового строку на 1 рік;

-20.12.2011 Автозаводським р/с Полтавської області за ч. 2 ст.186 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням ст.75 КК України та встановлення іспитового строку на 2 роки;

-18.09.2012 Автозаводським р/с Полтавської області за ч. 2 ст.185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням ст.75 КК України та встановлення іспитового строку на 2 роки;

-11.11.2019 Автозаводським р/с Полтавської області за ч. 1 ст.186 КК України, до 120 годин громадських робіт

-21.12.2020 Автозаводським р/с Полтавської області за ч. 1 ст.119, Ч.2 СТ.389,70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки та 15 днів.

-22.06.2021 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185,ч.2 ст.190, ч.1 ст.70,ч.4 ст.70 КК України до 3-х років та 1 місяця обмеження волі, на підставі ч.ч.1,5 ст.72, КК України зараховано з 17.09.2020 року по день прибуття до виправного центру. Звільнений 09.11.2021 умовно достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 5 місяців 23 дні.

-27.07.2023 до Автозаводського районного суду скерований обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,-

встановив:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин:

27.08.2023 близько 23:50 ОСОБА_4 , перебував за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Старшого лейтенанта Кагала біля будинку 32, де разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вживав алкогольні напої. В цей, час біля вказаного будинку проходив ОСОБА_10 , в результаті чого, між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт.

Під час цього, у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , умисно наніс ОСОБА_10 два удари кистями руки, стиснутими у кулак, по обличчю та один удар ногою в область живота потерпілого.

Унаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_10 згідно висновку експерта судово-медичної експертизи №1006 від 21.09.2023 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, розриву брижейки і тонкого кишківника, які утворилися від дії тупих предметів (не менш ніж від одного удару), можливо як від ударів руками так і ногами, в строк і обставинах вказаних у постанові і під експертним та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час отримання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що вчинив злочин за обставин та по мотивам, що вказані в описовій частині вироку, а саме що дійсно під час сварки наніс декілька ударів потерпілому, тому що останній ображав його дівчину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений , правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справив порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглянути акт у спрощеному провадженні.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , оцінюючи всі зібрані по справі та безпосередньо досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує:

за ст. 121 ч. 1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечному для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 злочину, який є тяжкий.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання за ч.1 ст.121 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів та таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує зокрема те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, не працює, має постійне місце проживання, стан його здоров`я, ставлення обвинуваченого до вчиненого та приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання в межах санкцій статті, якої йому інкримінують. Підстав для застосування ст.75,76 КК України суд не вбачає. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

У справі прокурором заявлений цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного.

Як вбачається із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року вказує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

П.9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо)

Беручи до уваги те, що матеріальна шкода була завдана потерпілому ОСОБА_10 внаслідок неправомірних дій обвинуваченого та виразилась в отриманні тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишити попередній тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним та призначити покарання:

- за ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишити попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 28.08.2023.

Арешт, накладений ухвалами Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на майно від 30.08.2023 та від 31.08.2023 скасувати.

Речові докази по справі відповідно до ст.100 КПК України, а саме: кабель Туре-С чорного кольору, повербанк синього кольору, навушники до Айфон білого кольору, шорти зеленого кольору, футболка рожево-чорного кольору, кросівки Найк, штани спортивні сірого кольору, рідина для куріння, картридж для куріння, рюкзак чорного кольору, пластиковий флакон синього кольору, чоловічі джинсови шорти синього кольору, чоловіча майка, чоловічі кросівки, мобільний телефон , грошові кошти в сумі 92 грн., які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП№1 КРУП передати власнику.

Цивільний позов прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного бюджету України витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_10 у сумі 10907 грн. 30 коп., які перерахувати на номер рахунку: UA 0016706; код отримувача 37959255, отримувач - ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до бюджету міста Кременчука витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_10 в сумі 1078 грн. 00 коп., які перерахувати на номер рахунку: UA 00016706; код отримувача 37959255, отримувач - ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1