Провадження № 1-кп/161/91/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 09 січня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

Судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої - адвоката: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001277 від 04.05.2023, про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лучиці Луцького району Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, який зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В

04.05.2023 близько 10 год 16 хв, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «SEAT MALAGA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись ним вулицею Степана Бандери у м. Луцьку, яка має односторонній рух в напрямку до вул. Винниченка, здійснюючи виїзд з маневром повороту ліворуч на вулицю Винниченка, поблизу будинку № 15, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, при виявленні на нерегульованому пішохідному переході ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по дорожній розмітці «зебра», рухаючись справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб надати їй дорогу, у результаті чого допустив наїзд на потерпілу.

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водій ОСОБА_5 спричинив пішоходу ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої малогомілкової кістки у верхній третині, перелому заднього краю дистального метаепіфізу правої великогомілкової кістки з пошкодженням міжгомілкового синдесмозу; забійного садна нижньої третини правої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 2.3. б) Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, своїми необережними дiями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованому йому злочині визнав повністю та розкаявся у вчиненому. Зазначив , що 04.05.2023 зранку був на похороні у свого двоюрідного брата та рухаючись за похоронним кортежем по вул Ст. Бандери у м Луцьку повертаючи на вул. Винниченка не був уважним та не помітив на пішохідному переході потерпілу, внаслідок чого здійснив наїзд на неї. Він одразу зупинив свій автомобіль та вийшов з нього, підійшов до потерпілої, яка була притомною та з іншими пішохода допоміг їй піднятись. Згодом приїхала поліція та швидка, яку викликав хтось із перехожих та потерпілу відвезли до лікарня. Оскільки, із ним до самого вечора проводились слідчі дії , то він зв`язався із потерпілою лише наступного дня. Усі розмови про можливе відшкодування шкоди відбувались через доньку потерпілої , оскільки сама потерпіла не мала такого бажання.

Вподальшому, донька потерпілої повідомила, що потерпілій необхідно зробити операцію із встановлення пластини вартість якої 15 тис. грн та обвинуваченим було передано цю суму під розписку.

Окрім того зазначив, що купив знеболюючі препарати на 2 тис. грн. та передав їх лікарю.

При спробі поспілкуватись із потерпілою безпосередньо, вона фактично вигнала його з палати, та її донькою була озвучена сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 90-100 тис гривень, однак він таких коштів не має. Після цього потерпіла слухавки від нього не брала.

Окрім того, він звертався до страхової компанії та писав відповідну заяву.

Цивільний позов поданий лікарнею про відшкодування матеріальної шкоди заперечив, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 визнав частково. Просив врахувати при стягнення моральної шкоди відшкодовану суму в розмірі 15 тис. грн.

Окрім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_5 , його винуватість у встановленому судом обвинуваченні повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Потерпіла ОСОБА_8 показала суду , що 04.05.2023 переходила дорогу на пішохідному переході по вул. Винниченка у м. Луцьку та відчула удар, внаслідок якого впала та відчула заніміння ніг. Згодом була поставлена у лікарню , де перебувала 14 днів та пересла операцію по встановленню пластини. Після операції проходила лікування вдома, протягом 3 місяців не могла ставати на ногу та потребувала стороннього догляду. У зв`язку із подальшими ускладненнями із здоров`ям та систематичним вживанням ліків була непрацездатною протягом 7 місяців. Обвинувачений не цікавився її здоров`ям, прийшов до лікарні лише на 4-5 день, а усі розмови про відшкодування відбувались між їхніми доньками.

Підтвердила, що обвинувачений відшкодував їй суму у розмірі 15 тис. грн за операцію по встановленню пластини. Більше коштів не пропонував.

Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Крім того:

- протоколом огляду місця події, схемою та ілюстративними таблицями до протоколу від 04.05.2023 року, яким зафіксовано місце вчинення та наслідки дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце поблизу будинку №15 по вул. Винниченка в м. Луцьку за участі транспортного засобу марки «Seat Malaga» р.н. НОМЕР_1 в ході якої водій ОСОБА_5 допустив порушення пунктів 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, що стало прямим причинним зв`язком із виникненням даної ДТП та здійснення наїзду на потерпілу ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по дорожній розмітці «зебра»;

- висновком інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-23/6130-ІТ від 14.07.2023 року, згідно якої на момент експертного огляду робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля марки «Seat Malaga» р.н. НОМЕР_1 знаходилась в працездатному стані, а ходова частина у непрацездатному стані, яка виникла під час ДТП;

- протоколом огляду предмету (відеозапису) від 08.05.2023 року, згідно якого з відеозапису під назвою «IP Camera1_V15_V15_1046_2319_11030404, здійсненого по вул. Винниченка у м. Луцьку в напрямку пр. Волі з приміщення Волинської обласної прокуратури (за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, 15) вбачається, що наїзд автомобілем марки «Seat Malaga» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 на потерпілу ОСОБА_8 відбувся в момент перетину останньою проїзної частини дороги по вул. Винниченка в м. Луцьку по нерегульованому пішохідному переході;

- висновком судово-медичного експерта №296 від 30.05.2023 року, згідно якого, у гр. ОСОБА_8 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої малогомілкової кістки у верхній третині, перелом заднього краю дистального метаепіфізу правої великогомілкової кістки з пошкодженням між гомілкового синдесмозу, забійне садно нижньої третини правої гомілки. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупого твердого предмету, цілком можливо від удару виступаючими частинами автомобіля, що рухався, при ДТП, за обставин та в час вказаний в постанові і за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.

За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, є особою похилого віку, пенсіонером, має незадовільний стан здоров`я.

Разом з тим, суд враховує думку потерпілої, яка у вирішення питання про призначення міри покарання поклалась на розсуд суду, при цьому звернула увагу на той факт, що обвинувачений не вчиняв жодних дій з метою відшкодування збитків в повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид та міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_5 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому основне покарання у виді арешту на мінімальний термін.

Судом враховується, що обвинувачений є особою, що досягла пенсійного віку, що виключає можливість призначення покарання у виді обмеження волі, він не працевлаштований, що виключає можливість призначення покарання у виді виправних робіт, згідно довідки про доходи Луцького об`єднаного УПФУ у Волинській області від 08.08.2023, отримує мінімальну пенсію за віком у розмірі 2998 грн. щомісячно, що на переконання суду, перешкоджає призначенню покарання у виді штрафу, мінімальний розмір якого становить 51 тис. гривень, навіть при застосуванні ч.4 ст. 53 КК України, оскільки щомісячний розмір частини такого, перевищуватиме розмір пенсійного забезпечення обвинуваченого.

Також суд призначає і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний термін.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Вирішуючи цивільні позови суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Комунальним підприємством «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» звернулось із цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_5 , про стягнення витрат на лікування ОСОБА_8 в період з 04.05.2023 по 19.05.2023 у розмірі 13390, 16 грн.

За інформацією по розрахунку вартості пролікованого випадку пацієнтки ОСОБА_8 в період перебування на стаціонарному лікуванні з 04.05.2023 по 19.05.2023 в Ортопедично - терапевтичному відділення на медикаментозне забезпечення витрачено 2513, 17 грн., оперативне втручання - 1643, 18 грн., обстеження, процедури, консультації 7846, 35 грн. харчування - 1379 25 грн., а всього на загальну суму 9225, 60 грн. Крім того, згідно розрахунку фонду оплати праці медичного персоналу нараховано 4164, 56 грн.

Заперечуючи вказані позовні вимоги, обвинуваченим (цивільним відповідачем) подано відзив на позов, згідно якого останній просить відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що такі збитки мають відшкодуватись Акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» згідно Полісу № АТ/4043262.

Окрім того потерпілою ОСОБА_8 подано уточнений цивільний позов до обвинуваченого та співвідповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» згідно якого просить стягнути із страхової компанії 15851, 04 грн - матеріальної шкоди, що підтверджено відповідними фіскальними чеками, із обвинуваченого ОСОБА_5 100000 грн моральної шкоди та стягнути із обох відповідачів у солідарному порядку втрати на правничу допомогу у розмірі 13 тис грн.

Обвинувачений ( цивільний відповідач) подав відзив на вказаний позов, мотивуючи тим, що розмір моральної шкоди не підтверджений будь якими доказами та є значно завищеним, з урахуванням матеріального стану обвинуваченого, а розмір витрат на правову допомогу не відповідає складності справи є завищеним. Крім того, звернув увагу підтверджене документальне часткове відшкодування шкоди потерпілій у розмірі 15 тис. грн, яке просить врахувати в рахунок погашення моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову поданого Комунальним підприємством «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» суд зазначає наступне.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2ст. 1187 ЦК України).

Так, ухвалою суду від 04.10.2023 року у даному кримінальному провадженні було залучено як співвідповідача страхову компанію Акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», оскільки автомобіль обвинуваченого було застраховано у цій СК. Також судом оглянуто відповідний поліс страхування транспортного засобу № АТ/4043262.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК особа, яка скоїла злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно зі ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом №1961-IV.

Відповідно до п.22.1 ст.22 закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст.3 закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього закону).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Відповідно до інформації наданої Комунальним підприємством «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади», ОСОБА_8 перебувала на лікуванні в даній установі з 04.05.2023 по 19.05.2023, при цьому загальна вартість лікування становить 13390,16 грн., які підлягають стягненню із обвинуваченого.

Що стосується цивільного позову потерпілої суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З матеріалів справи встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади», що підтверджується виписками № 9311/1109 від 19.05.2023 та № 15142/2021 від 08.08.2023. За вказаними виписками лікуючим лікарем їй було постановлено діагноз: 19.05.2023 закритий перелом правої малогомілкової кістки у верхній третині, перелом заднього краю дистального метаепіфізу правої великогомілкової кістки та пошкодження міжгомілкового синдесмозу, забійне садно нижньої третини правої гомілки, гіпертонічна хвороба 2 ст.; 04.08.2023 - закритий консолідуючий перелом правої малогомілкової кістки у верхній третині перелом заднього краю дистального метаепіфізу правої великогомілкової кістки після МОС з наявністю фіксатора, гранулююча рана нижньої третини правої гомілки, тромбоз суральної вени справа.

Суд проаналізував усі додані до матеріалів кримінального провадження копії фіскальних чеків на купівлю медикаментів, та встановив, що позивачем підтверджено витрати на придбання ліків та медичних препаратів за призначеннями на суму 15851,04 грн.

На підставі наведеного, вимога цивільного позивача (потерпілої) в частині стягнення з АТ «Стахова група «ТАС» завданої матеріальної шкоди підлягає задоволенню на зазначену суму.

Щодо питання моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Позивач вказує на те, що моральна шкода складає 100 тис. грн., які просить стягнути з цивільного відповідача.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що у зв`язку із заподіянням обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, остання тривалий час лікувалася, мала проблеми зі станом свого здоров`я та погане самопочуття, було змінено її звичний ритм життя, вона була позбавлена можливості працювати та вести домашнє господарство. З цього суд висновує, що потерпіла ОСОБА_8 дійсно зазнала душевних переживань, у зв`язку із неможливістю забезпечення нормального способу свого життя протягом тривалого часу та відчувала душевні страждання з цього приводу.

Разом з цим, суд враховує майновий стан винного, який є пенсіонером за віком, його похилий вік і стан здоров`я, зумовлений післяопераційним станом, а відтак, його єдиним джерелом доходу є пенсія. Також судом враховується і та обставина, що обвинувачений вже частково відшкодував завдану ним потерпілій шкоду на суму 15000,00 грн, що нею не оспорюється. Крім того, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , за формою вини є необережним, що також приймається судом до уваги при визначенні розміру моральної шкоди.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн. Саме такий розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат, суд висновує таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, серед іншого, із витрат на правову допо могу.

Відповідно до статті 133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву обвинувачений просив зменшити заявлений потерпілою розмір витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що вказаний розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Проте, обґрунтувань того, у чому полягає неспівмірність цих витрат обвинуваченим або його захисником суду не надано.

Водночас, згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Щодо солідарного стягнення з цивільних відповідачів витрат на правову допомогу , суд зазначає, що заявлені потерпілою витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розумінні ст. 22, 1166 ЦК України не відносяться до збитків, завданих злочином, тому не підлягають задоволенню в рамках заявленого цивільного позову, а відповідно до ст. 118, 120 КПК відносяться до процесуальних витрат та підлягають стягненню з обвинуваченого як процесуальні витрати.

Відтак, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката у справі на заявлену суму в розмірі 13000,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, а тому згідно ч. 1 ст. 124 КПК України підлягають стягнення із обвинуваченого.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один ) рік.

Строк відбування основного покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 та приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» () в користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 15851 ( п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одну) гривню 04 копійки.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 40 000 ( сорок тисяч) гривень.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Цивільний позов Комунального підприємства « Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» про стягнення із ОСОБА_5 витрат на лікування потерпілої - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства « Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» витрати на лікування ОСОБА_8 у розмірі 13390 ( тринадцять тисяч триста дев`яносто) гривень 16 копійок.

В порядку ст.ст.120, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 процесуальні витрати, понесені останньою на професійну правничу допомогу в сумі 13000 (тринадцять тисяч) гривень.

Речові докази у справі, а саме:

-автомобіль марки «Seat Malaga» д.н.з. НОМЕР_1 , повернути за належністю ОСОБА_5

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2023- скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 3824 ( три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1