ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/287/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту і задоволено клопотання старшого слідчого та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Алчевськ Луганської області, не одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 16.12.2023 року.

Одночасно визначено підозрюваному заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. та у разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, групою слідчих СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001046 від 04.05.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.201-2 КК України.

Відповідно до повідомлення про підозру, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на отримання прибутку від продажу транспортних засобів, які перетинали Державний кордон України в якості гуманітарної допомоги.

Так, в середині грудня 2022 року, більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний намір, звернувся з усною пропозицією до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 з пропозицією передати вказаній військовій частині гуманітарну допомогу у виді транспортного засобу марки HYUNDAI модель SANTA Fe 2002 року випуску VIN код НОМЕР_2 для виконання бойових завдань Збройними Силами України.

На вказану пропозицію ОСОБА_11 погодився та надав ОСОБА_10 клопотання за підписом керівництва військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 про те, що зазначена військова частина підтверджує, що вказаний транспортний засіб, який перетинає Державний кордон України призначений для виконання бойових завдань Збройними Силами України та просить сприяти у перетині Державного кордону. Також, в клопотанні зазначено, основні технічні дані транспортного засобу та особу водія, яким виступав ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаним клопотанням військова частина НОМЕР_1 , як отримувач гуманітарної допомоги, надала письмову згоду на її одержання.

Таким чином, з часу отримання ОСОБА_10 зазначеного клопотання між ним та військовою частиною НОМЕР_1 виникли відносини з приводу отримання, надання та оформлення гуманітарної допомоги, які регулюються Законом України «Про гуманітарну допомогу», де ОСОБА_10 виступав донором, а військова частина НОМЕР_1 - отримувачем гуманітарної допомоги.

Вказане клопотання ОСОБА_10 передав ОСОБА_12 , який за домовленістю повинен був перевезти згаданий автомобіль через Державний кордон України. Разом з тим ОСОБА_12 не було відомо про протиправні наміри ОСОБА_10 щодо подальшого продажу транспортного засобу, який він повинен був перевезти через Державний кордон України в якості гуманітарної допомоги.

Надалі, 09.12.2022 року при перетині пункту пропуску Шегині-Медика, що знаходиться в зоні діяльності Львівської митниці ДМС України, ОСОБА_12 використовуючи клопотання військової частини НОМЕР_1 , яке надав працівникам митної служби, в декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою зазначив транспортний засіб марки HYUNDAI модель SANTA Fe 2002 року випуску VIN код НОМЕР_2 , як гуманітарну допомогу для військової частини НОМЕР_1 , а також себе як особу, що здійснює декларування та є водієм вказаного транспортного засобу.

Заповнивши та надавши вказану декларацію працівникам митної служби ОСОБА_12 підтвердив те, що транспортний засіб марки HYUNDAI модель SANTA Fe 2002 року випуску VIN код НОМЕР_2 , визнається гуманітарною допомогою за декларативним принципом і, в подальшому, повинен бути доставлений отримувачу гуманітарної допомоги, а саме військовій частині НОМЕР_1 .

Надалі, ОСОБА_12 , у невстановлений під час досудового розслідування час, вказаний транспортний засіб передав ОСОБА_8 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , спрямованою на отримання прибутку від продажу транспортних засобів, які перетинали Державний кордон України в якості гуманітарної допомоги.

Отриманий від ОСОБА_12 транспортний засіб марки HYUNDAI модель SANTA Fe 2002 року випуску VIN код НОМЕР_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 військовій частині НОМЕР_1 не передали, а у невстановлений досудовим розслідуванням час, переслідуючи корисливий мотив та реалізовуючи єдиний із ОСОБА_10 злочинний умисел спрямований на власне збагачення шляхом отримання прибутку від продажу гуманітарної допомоги, продали його ОСОБА_14 за ціною 150000 грн.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу спрямованого на отримання прибутку від продажу транспортних засобів, які перетинали Державний кордон України в якості гуманітарної допомоги ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 також продали: автомобіль марки HYUNDAI модель SANTA Fe 2004 року випуску VIN код НОМЕР_4 ОСОБА_15 , за ціною 3350 доларів США; автомобіль марки OPEL модель FRONTERA 2003 року випуску VIN код НОМЕР_5 ОСОБА_16 , за ціною 3800 доларів США; автомобіль марки OPEL модель FRONTERA 1999 року випуску VIN код НОМЕР_6 ОСОБА_17 , за ціною 4000 доларів США; автомобіль марки FORD модель RANGER 2000 року випуску VIN код НОМЕР_7 ОСОБА_18 за ціною 5000 доларів США; автомобіль марки LAND ROVER модель FREELANDER VIN код НОМЕР_8 ОСОБА_18 , за ціною 3300 доларів США.

За таких обставин, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в період дії воєнного стану, з метою отримання прибутку, здійснили продаж предметів гуманітарної допомоги на загальну суму 861 201,17 грн., що у відповідності до Примітки 2 ст.201-2 КК України є значним розміром.

20.10.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, а саме, у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинені у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2023 року скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою і визначити йому заставу в розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертає увагу, що доказів, які б вказували, що між підозрюваним та іншими особами існувала попередня домовленість та ОСОБА_8 знав про декларування реалізовуваних ним автомобілів в якості гуманітарної допомоги, не здобуто та суду не надано.

Вважає, що ризики належним чином ні прокурором, ні судом не обґрунтовано, оскільки не спростовано, що перебування ОСОБА_8 під цілодобовим домашнім арештом не забезпечить можливості з`являтись до органів слідства та суду за їхніми викликами.

Наголошує на тому, що ризик можливості впливати на свідків не обґрунтовано, оскільки свідки вже допитані і попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та за відмову від дачі показів, що підтверджують матеріали надані органом слідства суду до свого клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Вказує, що суд без підстав в обґрунтування свого рішення стверджує, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може знищити сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, проте така обставина не вказувалась, як потенційний ризик в клопотанні слідчого та судом не вмотивовано, з чого суд виходив, прийшовши до такого переконання, як і те, чому цілодобовий домашній арешт не зможе забезпечити вище згаданого ризику.

Звертає увагу на те, що судом, як і слідством не обґрунтовано з чого суд виходив, визначаючи максимальний розмір застави.

Вказує, що в судовому засіданні вони заявляли, що, враховуючи фінансовий стан підозрюваного, будучи єдиним годувальником в сім`ї, ні сам підозрюваний, ні його сім`я, не зможуть внести такий розмір застави, оскільки це надміру великий розмір коштів для них.

Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки з повним текстом ухвали захисник ознайомився 10.11.2023 року, отримавши в суді копію ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах підозрюваного ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та оголошеними в судовому засіданні доказами.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтував наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя також врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , особу підозрюваного, який не працює, а отже не має постійного джерела доходу, не одружений, не судимий, взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів суспільства, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість застосувати до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу - є вірним.

Окрім того, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, врахувавши обставини правопорушення, матеріальний стан підозрюваного, те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, правомірно визначив йому альтернативний запобіжний захід у виді застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, який достатньою мірою, у разі внесення застави, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо посилання захисника на необґрунтованість підозри, то відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

За таких обставин, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України, є обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає.

Враховуючи, що ОСОБА_8 копію ухвали отримав поза межами строку на апеляційне оскарження, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді