Справа № 188/1249/23
Провадження № 1-кп/0186/120/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 14.05.2023 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петропавлівки, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, працюючого ГРП в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ШУ «Дніпровське», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 (приймає участь у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_3 (приймає участь у режимі відеоконференції)

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 .

В с т а н о в и в:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, так як ризики передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та існують на сьогодні.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що завершити розгляд справи до закінчення терміну дії ухвали про продовження відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу неможливо, а ризики заявлені на момент обрання запобіжного заходу на теперішній час не зменшилися, тому виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що відносно ОСОБА_3 мається обґрунтована підозра у вчинені тяжкого злочину, за який передбачена міра покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Отже, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вжити заходів до зміни місця свого проживання або іншим чином переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності за інкримінований йому злочин.

Наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого та свідків, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 , у зв`язку з вчиненням умисного тяжкого кримінального правопорушення, може чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останньому відомі анкетні дані та місця проживання зазначених осіб. Отже, у поєднанні з тяжкістю злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 та суворості покарання, яке загрожує йому у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності є досить високим ризик того, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 після вчинення даного злочину знищив свій одяг, у якому він був одягнений під час вчинення злочину, а слідству надав для огляду та вилучення інші речі, таким чином ввівши слідство в оману. Крім того, ОСОБА_3 не надав ключі від приміщення гаражу, де було місце злочину, для проведення зі свідками на місці події слідчого експерименту, чим завадив встановленню та уточненню істини по справі.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 підтримали та прохали його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 прохали суд відмовити прокурору в задоволенні клопотання, вважаючи його доводи необґрунтованими та такими які не підтверджені фактичними доказами. Зазначили, що обвинувачений після отримання клопотання слідчого про обрання відносно нього міри запобіжного заходу сам добровільно з`явився до слідчого судді, що свідчить про його небажання переховуватися від суду. Також прокурором не підтверджено, що обвинувачений може впливати на свідків та потерпілого, так як жоден з них не був очевидцем події. Прохали суд змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або на мінімальну заставу.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати судовому розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, та враховує, що останній працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання, в силу ст.89 КК України не судимий, а також обвинувачення його у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для продовження останньому саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_3 суд на теперішній час не встановив.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, суд оцінює критично, оскільки на даному етапі судового провадження це не свідчить про зменшення заявлених ризиків, у зв`язку з чим суд вважає, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_3 та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, та які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останньому, не зникли, з урахуванням ст.183 КПК України, приходить до висновку про необхідність продовження відносно останнього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Розмір застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України не визначається, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 317, 350, 369-372 КПК України, - суд

П о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, під вартою на строк 60 днів до 11 березня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відома та виконання, а також вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 12 січня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1 .