ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2763/23 Справа № 203/7145/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001870 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 , погодженого з прокурором та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 січня 2024 року, в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку, без визначення застави.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК, що підтверджується документами, долученими до клопотання слідчого у їх сукупності.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що беручи до уваги обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК (можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, впливати на свідків у кримінальному провадженні), а також ураховуючи обставини, визначені статтею 178 КПК (відсутність хронічних захворювань, які б перешкоджали триманню під вартою) та дійшов висновку про те, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи осіб, які її подали.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід не пов`язаний волі та свободою вільного пересування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість правової кваліфікації дій ОСОБА_7 не відповідають обставинам справи, оскільки стороною обвинувачення не спростовані твердження ОСОБА_7 , що він залишив військову частину з метою отримати автомобіль від волонтерів та пригнати її у військову частину де тривалий час проходить службу, у зв`язку з чим стороною обвинувачення не доведено прямий умисел в діях ОСОБА_7 , яким характеризується суб`єктивна сторона за ст. 408 КК. Також посилається на не доведеність прокурором ризиків, які останній обґрунтовує виключно тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 злочину. Зазначає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного достатньо застосувати запобіжний захід за яким ОСОБА_7 був би підпорядкований та перебував під наглядом керівництва військової частини у якій проходить службу.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою, просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування триманням під вартою стосовно підозрюваного та застосувати стосовно нього інший запобіжний захід.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Перевіривши надані матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на таке.

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого зокрема донесенням та повідомлення командира військової частини, що 25.11.2023 о 09 годині під час перевірки наявності особового складу виявлено відсутність в строю солдата ОСОБА_7 , який в телефонній розмові повідомив, що їх затримали співробітники прикордонної служби та доставили до м. Подільськ Одеської області. Відповідно до висновку службового розслідування від 27.11.2023 за результатами проведення якого підтверджено факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_7 місця служби. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 - безпосереднього командира ОСОБА_7 , який повідомив, що 25.11.2023 під час зміни добового наряду було встановлено, що ОСОБА_7 з 22.11.2023 відсутній у розташуванні в/ч НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження не повідомив, службові обов`язки не виконував. Аналогічні за змістом показання дав і свідок ОСОБА_11 . В матеріалах справи є копія протоколу про адміністративне правопорушення, складеного в м. Подільськ стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Санкція ч. 4 ст. 408 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, дає матеріально-правові підстави для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Апеляційний суд також зазначає, що на даному етапі досудового розслідування правова кваліфікація дій ОСОБА_7 є попередньою і на подальших етапах може бути змінена, а у випадку направлення обвинувального акта до суду остаточну правову кваліфікацію надасть суд відповідно до статей 368, 374 КПК.

Таким чином, доводи захисника про необґрунтованість підозри та правової кваліфікації дій ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння, апеляційний суд відхиляє з огляду на сукупність доказів, долучених до клопотання слідчого.

В судовому засіданні та в апеляційній скарзі сторона захисту висловила позицію, що ОСОБА_7 перебував так віддалено від місця несення служби, оскільки поїхав за автомобілем для військової частини, який йому мали передати волонтери. В той же час, останній не зміг надати відповідей на питання, який благодійний фонд мав передати такий автомобіль, або яка фізична особа-волонтер мала передати автомобіль, їх контактні дані, засоби зв`язку, будь-які документальні підтвердження даних пояснень або відомостей про джерело їх отримання, останній не надав, що свідчить про неспроможність на даному етапі досудового розслідування даної версії захисту.

Стосовно наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги, що наявний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового слідства та суду підтверджується, зокрема і тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі доведення його винуватості, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі до 12 років.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, підозрюваний є військовослужбовцем, несе службу у місці віддаленому від місця проведення досудового розслідування, що з об`єктивних причин ускладнить органу досудового розслідування здійснювати його виклик, проводити з ним слідчі та процесуальні дії. Також ОСОБА_7 у зв`язку з несенням служби має доступ до зброї, що відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 178 КПК створює додатковий ризик летальності та ризик вчинення іншого кримінального правопрушення.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Про ризик переховування свідчить і обставини затримання ОСОБА_7 , який був затриманий співробітниками прикордонної служби при спробі перетину державного кордону.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки зазначені особи відомі ОСОБА_7 та проходять разом військову службу, а з огляду на стадію кримінального провадження, вони ще не допитані перед судом, тому підозрюваний може здійснювати на них незаконний вплив з метою зміни їх показів. Колегія суддів враховує й положення ч. 4 ст. 95 КПК щодо отримання показів свідка безпосередньо судом, а тому, на даному етапі кримінального провадження такий ризик об`єктивно існує.

Стосовно врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК, можливості застосування альтернативних запобіжних заходів та визначення застави.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді видно, що судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем за контрактом, за станом здоров`я придатний до несення служби, відсутність хронічних захворювань, які б перешкоджали триманню під вартою.

Стосовно доводів захисника про можливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, то апеляційний суд розцінює такі доводи, як такі, що не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону, а саме на положеннях ч. 8 ст. 176 КПК, відповідно до яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Слідчим суддею належним чином дотримано вимоги ч. 4 ст. 183 КПК та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, застосований слідчим суддею запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 177, 178, 183, 194 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 177-178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4