Справа № 991/130/24
Провадження № 1-кс/991/133/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

детектива ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2023 року за № 0001415,

В С Т А Н О В И Л А :

І. Суть скарги

1.1. 08 січня 2024 року до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга, у якій скаржник просив скасувати постанову детектива Національного антикорупційного бюро України (надалі НАБУ) ОСОБА_4 від 15 грудня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання від 05 грудня 2023 року про проведення допиту свідка ОСОБА_6 та зобов`язати детектива провести такий допит за участю сторони захисту з можливістю ставити питання.

Захисник зазначив, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415, у межах якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, а саме у пропозиції та наданні службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди.

За твердженням адвоката, сторона обвинувачення залучила ОСОБА_6 до проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно народних депутатів України у межах кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР 24 лютого 2023 року за № 0000292 та 04 серпня 2023 року за № 0001295. При цьому, на думку захисника, ОСОБА_6 за вказівкою детективів НАБУ провокував народних депутатів до надання йому неправомірної вигоди з метою подальшого викриття.

Як зазначив скаржник, з метою недопущення побудови версії сторони обвинувачення на очевидно недопустимих доказах сторона захисту звернулася зі згаданим клопотанням з метою з`ясування у ОСОБА_6 обставин його діяльності, пов`язаної з викриттям народних депутатів України, а також обставин, які могли б свідчити про провокування ОСОБА_5 до надання йому неправомірної вигоди.

Зазначена відмова, за твердженням адвоката, є незаконною та порушує право ОСОБА_5 на захист.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

2.1. Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 підтримав скаргу з наведених у ній мотивів та зазначив, що метою допиту ОСОБА_6 є з`ясування обставин, які можуть свідчити про вчинення ним провокації, зокрема штучне створення умов, які спонукали б ОСОБА_5 до надання неправомірної вигоди. Також адвокат зазначив, що протокол допиту свідка може бути використаний під час безпосереднього допиту ОСОБА_6 в суді та застерегти його від спроб зміни показань.

2.2. Детектив ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги та звернув увагу, що ОСОБА_5 відмовився надавати показання, а тому відсутні підстави стверджувати про необхідність перевірки позиції сторони захисту, адже така позиція не формалізована жодним чином.

ІІІ. Мотиви слідчого судді

3.1. Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену у судовому засіданні, слідчий суддя дійшла таких висновків.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є складовою судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено право підозрюваного та його захисника на оскарження рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Під час оцінки наявності підстав для скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання захисника слідчому судді належить проаналізувати як формальну складову цього рішення, так і його обґрунтованість, тобто відповідність цього рішення фактичним обставинам, за яких його ухвалено, а також законність наявність для його ухвалення відповідних правових підстав.

3.2. Формальна сторона рішення передбачає дотримання встановлених вимог до його форми, а також наявність у особи, яка його ухвалила, відповідних повноважень.

Перелік вимог до форми постанови детектива встановлений ч. 5 ст. 110 КПК України, і у слідчого судді відсутні приводи констатувати їх недотримання, адже постанова містить всі передбачені зазначеною нормою реквізити та відомості, зокрема, зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви, якими керувався детектив, їх обґрунтування та посилання на положення кримінального процесуального закону, на підставі яких її винесено.

Також у слідчого судді відсутні приводи ставити під сумнів наявність у детектива ОСОБА_4 повноважень щодо ухвалення цього рішення, адже адвокат ОСОБА_3 не навів відповідних доводів у скарзі.

3.3.Аналізуючи змістовну складову оскаржуваної постанови та її обґрунтованість, слідчий суддя зазначає, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 1, 2 ст. 233 КПК України).

Отже, необхідність та доцільність проведення слідчої дії обумовлена виключно можливістю одержання за її результатом доказів або здійснення їх перевірки.

Доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

Отже, ключовими ознаками доказів є не лише сама можливість встановити факти, які мають значення, а й можливість використання цих фактів для ухвалення рішень уповноваженими суб`єктами стороною обвинувачення та судом (слідчим суддею).

Процес збирання доказів спрямований на досягнення конкретної мети, а саме у передбачений законом спосіб вплинути на рішення уповноваженого суб`єкта шляхом надання йому належним чином зафіксованих фактичних даних, які можуть стати підставою для ухвалення рішення на користь тієї чи іншої сторони.

Саме тому зміст засади змагальності передбачає рівність прав сторін на збирання доказів у нерозривному зв`язку з можливістю їх подання до суду (ч. 2 ст. 22 КПК України).

Частина 3 ст. 93 КПК України, яка визначає способи збирання доказів стороною захисту, також обумовлює їх здатністю забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

3.4. Показання свідка це відомості, які надаються ним в усній або письмовій формі під час допиту щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження (ч. 1 ст. 95 КПК України).

Показання свідка є одним з джерел доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Засада безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) передбачає, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Аналогічне застереження передбачене ч. 4 ст. 95 КПК України, зокрема, зазначеною нормою визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Таким чином, показання свідка, надані в ході його допиту в порядку ст. 224 КПК України, тобто в межах слідчої дії під час досудового розслідування, можуть бути використані для прийняття рішень слідчим, прокурором або слідчим суддею. Суд же за загальним правилом може покласти в основу свого рішення показання, надані під час допиту свідка в ході судового розгляду.

3.5. Обґрунтовуючи скаргу, зокрема зазначаючи мотиви необхідності з`ясування кожного з наведених у скарзі питань, адвокат ОСОБА_3 послався на необхідність доведення перед судом кола обставин, які можуть вплинути на висновки суду щодо правової кваліфікації дій причетних осіб, допустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, визначення покарання у разі його призначення тощо.

Разом з тим, сторона захисту жодним чином не позбавлена можливості з`ясувати ці питання під час безпосереднього допиту ОСОБА_6 в ході судового розгляду, і саме показання, наданні суду безпосередньо, він може використати для обґрунтування своїх висновків.

Крім того, засада безпосередності дослідження показань покладає на сторону обвинувачення обов`язок забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ч. 3 ст. 23 КПК України).

Захисник не навів переконливих мотивів необхідності допиту свідка ОСОБА_6 саме під час досудового розслідування, а також доводів, яким чином зазначений допит може вплинути на можливість сторони захисту реалізувати право допитати свідка під час судового розгляду.

Кримінальний процесуальний закон не передбачає допиту свідка з метою запобігання зміні його показань у подальшому, про що зазначав адвокат, адже метою проведення слідчої дії є отримання (збирання) доказів або перевірка вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 223 КПК України). Чинне законодавство містить окремі гарантії кримінально-правового характеру, спрямовані на забезпечення надання свідком правдивих показань (ст. 384 КК України).

Таким чином, враховуючи, що адвокат ОСОБА_3 не навів обґрунтованих доводів щодо необхідності допиту свідка саме під час досудового розслідування, а можливості допитати свідка під час судового розгляду сторона захисту не позбавлена, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1