Провадження №11-сс/991/50/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 грудня 2023 року, якою частково задоволено клопотання старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, що особисто або опосередковано належить ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001415 від 25 серпня 2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 грудня 2023 року частково задоволено клопотання старшого детектива Національного бюро Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 , погоджене виконувачем обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є спільною сумісною власністю із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом тимчасового обмеження права відчуження та розпорядження таким майном (згідно наведеного в ухвалі слідчого судді переліку).

Крім того, слідчим суддею також накладено арешт на майно, що зареєстроване за ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є спільною сумісною власністю із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом тимчасового обмеження права відчуження та розпорядження таким майном, а саме на 1/2 частину наступного майна:

-житловий будинок, загальною площею 220,5 кв.м., реєстраційний номер - 250, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку загальною площею 0,0885 га, реєстраційний номер - 50, кадастровий номер: :06:012:0817, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Розсошанська сільська рада;

-земельну ділянку загальною площею 0,11 га, реєстраційний номер - 50, кадастровий номер: :06:012:0816, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Розсошанська сільська рада;

-житловий будинок загальною площею 665,6 кв.м., реєстраційний номер - 50, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку загальною площею 0,15 га, реєстраційний номер - 0, кадастровий номер: :06:012:0405, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Розсошанська сільська рада;

-земельну ділянку загальною площею 0,1553 га, реєстраційний номер - 0, кадастровий номер: :06:012:0638, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Розсошанська сільська рада;

-земельну ділянку загальною площею 0,1376га, реєстраційний номер - 0, кадастровий номер: :06:012:0637, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, Розсошанська сільська рада.

У задоволенні інших вимог клопотання відмовлено.

Під час розгляду клопотання детектива слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, так як санкція кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачає конфіскацію майна як вид додаткового покарання. Слідчий суддя також дійшов висновку, що набуте ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за час перебування у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому арешт з відповідною метою може бути накладено лише на половину указаного майна. У випадку незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження підозрюваний може вживати заходів з метою приховування чи відчуження зазначеного майна з метою уникнення його конфіскації. У той же час слідчий суддя переконаний, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно юридичних осіб, із заявленою стороною обвинувачення підставою для такого арешту - забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, є безумовно надмірним втручанням у право власності третіх осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими та відносно яких детективом не виносилось розпорядження щодо застосування у подальшому заходів кримінально-процесуального впливу, тож в цій частині клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_5 звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 грудня 2023 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання детектива.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно скасувати з підстав неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

На думку захисника, подане детективом клопотання про арешт майна є очевидно протиправним, оскільки, з огляду на положення ч. 5 ст. 170 КПК України, обмеження прав третіх осіб з метою забезпечення конфіскації такого майна як виду покарання є неприпустимим. Перед початком розгляду зазначеного клопотання сторона захисту ініціювала питання про залучення до його розгляду третіх осіб, зокрема представників юридичних осіб щодо майна яких вирішувалось питання про арешт, однак слідчим суддею було відмовлено у їх залученні без обґрунтування прийнятого рішення.

Захисник також стверджує, що перелічені у клопотанні детектива корпоративні права (частки у статутному капіталі), зокрема корпоративні права ПП «Аграрна компанія 2004», перебували під арештом ще до подання відповідного клопотання до суду на підставі постанови Директора Національного антикорупційного бюро України про попередній арешт майна від 21 листопада 2023 року. Із зазначеної постанови вбачається, що вона була виготовлена (прийнята) о 09 годині 49 хвилин 21 листопада 2023 року, а метою накладення такого арешту було забезпечення подальшої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_7 як виду покарання. Водночас, згідно врученого ОСОБА_7 повідомлення про підозру, останній набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні лише о 14 годині 19 хвилин 21 листопада 2023 року, тобто через 6 годин після прийняття Директором Національного антикорупційного бюро України процесуального рішення про арешт відповідного майна. А отже, зазначене рішення прийняте з грубим порушенням вимог частин 5, 9, 10 ст. 170 КПК України та гарантованої ст. 59 Конституції України презумпції невинуватості, оскільки на момент його прийняття ОСОБА_7 ще не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

З апеляційною скаргою на зазначену ухвалу слідчого судді до суду також звернулась прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 , яка, враховуючи подані зміни та доповнення, просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 грудня 2023 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання детектива й накласти арешт у вигляді заборони відчуження та розпорядження на майно, яке особисто або опосередковано через інші юридичні особи на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_7 (згідно наведеного в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями переліку).

В обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а необхідність її скасування обумовлена невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону. На переконання прокурора, слідчим суддею безпідставно накладено арешт лише на 1/2 частину належного ОСОБА_7 майна, зокрема частки у статутному фонді юридичних осіб, згідно наведеного у клопотанні детектива переліку. Крім того, слідчим суддею також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання детектива в частині накладення арешту на майно відповідних юридичних осіб, пропорційно частці ОСОБА_7 у їх статутному капіталі.

У судове засідання з`явились захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_6 . Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду поданих апеляційних скарг, у судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим колегією суддів прийнято рішення розглянути їх за наявного складу учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила задовольнити свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та доводи зазначених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд, у випадку передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У ході розгляду клопотання детектива слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на відповідне майно згідно переліку зазначеного в ухвалі слідчого судді з метою забезпечення його подальшої конфіскації, так як ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає можливу конфіскацію всього належного йому майна як вид покарання. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків слідчого судді подані апеляційні скарги не містять.

Згідно матеріалів провадження, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001415 від 25 серпня 2023 року здійснюється за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 21 листопада 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, а саме в пропозиції службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, надати їм неправомірну вигоду та наданні такої вигоди за вчинення службовими особами в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їм службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

На переконання органу досудового розслідування, ОСОБА_7 , який з 29.08.2019 є народним депутатом України, за попередньою змовою з директором АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» () ОСОБА_12 запропонував надати Віце-прем`єр-міністру з відновлення України - Міністру розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Міністр) ОСОБА_13 та Голові Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (далі - Голова Агентства відновлення) Найєму Мустафі-Масі неправомірну вигоду у розмірі від 3 до 5 відсотків від суми грошових коштів, які будуть виділені за рахунок коштів Державного бюджету України для фінансування додаткових обсягів робіт, виконуваних підконтрольним їм АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», вартістю близько 1 млрд грн, та надав зазначеним службовим особам частину цієї неправомірної вигоди у розмірі 150 000 доларів США (що за курсом Національного банку України станом на 02.11.2023 становило 5 439 825 грн).

За результатом розгляду клопотання детектива слідчий суддя дійшов мотивованого висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, за викладених у повідомленні про підозру обставин. Відповідний висновок слідчого судді сторонами не оспорюється.

Слідчим суддею також встановлено, що санкція указаного кримінального правопорушення передбачає можливу конфіскацію майна як вид додаткового покарання, а власником зазначеного в оскаржуваній ухвалі майна є ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , оскільки відповідне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів відхиляє доводи прокурора щодо належності наведених в оскаржуваній ухвалі часток у статутних фондах юридичних осіб виключно ОСОБА_7 виходячи з такого.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

При цьому дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно наявного у матеріалах провадження витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 серпня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 4, а.с. 37-41).

Під час розгляду клопотання детектива слідчим суддею слушно взято до уваги рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року, у справі №1-8/2012 відповідно до якого, частка в статутному капіталі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вклад до статутного капіталу може становити виділене із спільної сумісної власності подружжя майно (кошти), яке потім передається у власність приватного підприємства. Тобто приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що частки у статутних капіталах наведених в оскаржуваній ухвалі юридичних осіб є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . А тому, арешт з указаної детективом підстави може бути накладено лише на 1/2 частину зазначеного майна, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19). При цьому слідчим суддею не вирішувався спір про право чи питання щодо виділення часток у такому майні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає нерелевантною постанову Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 752/7440/18, на яку прокурор посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, та відхиляє доводи її апеляційної скарги в цій частині.

Безпідставними є й доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , оскільки згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 жовтня 2023 року (том 23, а.с. 146-147) відповідне майно належить ОСОБА_14 та набуте ним на підставі договору дарування, серія та номер: 4711, виданий 19 жовтня 2023 року (том 23, а.с. 156-157).

Згідно оскаржуваної ухвали слідчим суддею під час розгляду клопотання детектива також відмовлено у накладенні арешту на майно відповідних юридичних осіб, пропорційно частці ОСОБА_7 у їх статутному капіталі. Зазначене рішення мотивовано тим, що накладення арешту на рухоме та нерухоме майно юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації такого майна як виду покарання є безумовно надмірним втручанням у право власності третіх осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими та відносно яких детективом не виносилось розпорядження щодо застосування у подальшому заходів кримінально-процесуального впливу. Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді. Водночас подана прокурором апеляційна скарга не містить будь-яких доводів на спростування відповідного висновку слідчого судді, а лише містить посилання на статті 5, 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та ст. 27 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки».

За таких обставин колегія суддів переконана, що додані до клопотання детектива матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту на наведене в ухвалі слідчого судді майно з метою забезпечення його можливої конфіскації як виду покарання, оскільки відповідне майно є спільною сумісною власністю подружжя , а ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає можливу конфіскацію всього належного йому майна як вид додаткового покарання. При цьому колегія суддів погоджується, що у випадку незастосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження останній може вживати активних заходів з метою приховування чи відчуження зазначеного майна на користь інших осіб, що виправдовує таке втручання у права та інтереси власника майна. Негативних наслідків від застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Слід також зауважити, що розглядаючи клопотання про накладення арешту слідчий суддя не здійснює оцінку постанови Директора Національного антикорупційного бюро України про попередній арешт такого майна. А тому, колегія суддів відхиляє доводи захисника в цій частині. Безпідставними є й твердження захисника стосовно необхідності залучення до розгляду відповідного клопотання представників зазначених в оскаржуваній ухвалі юридичних осіб, оскільки рішенням слідчого судді жодним чином не обмежується їх право власності.

На переконання колегії, оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 28 грудня 2023 року, якою частково задоволено клопотання старшого детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, що особисто або опосередковано належить ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0001415 від 25 серпня 2023 року, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3