Справа № 750/7174/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/736/23
Категорія - ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

законного представника особи, стосовно якої застосовані примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000470 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Ніжин, Чернігівської області, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 , незаміжня, освіта неповна середня, не працює, особа з інвалідністю ІІ групи, раніше не судима,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації її до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою місцевого суду встановлено, що 06 лютого 2023 року у період часу з 17:05 год по 17:10 год, ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора»», який розташований у м. Чернігів, проспект Левка Лук`яненка, 8, шляхом вільного доступу, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, в умовах воєнного стану, таємно викрала товарно-матеріальні цінності на загальну суму 624 грн, що належать ТОВ «Вигідна покупка», та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу місцевого суду, виключивши з її мотивувальної частини посилання на умисел, мотив та мету при вчиненні ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Апелянт зазначив, що у предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру не входить питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння. Умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони злочину і встановлюються лише щодо осудної особи. Тобто, при вчиненні суспільно небезпечного діяння ОСОБА_10 не могла усвідомлювати, що вона умисно порушує закон, та що у вказаних її діяннях є певна мета, мотив. Відтак, твердження суду про психічне ставлення ОСОБА_10 до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; законного представника особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру та її захисника, які погодились з позицією прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом п.1 ч.1 ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності та відповідно до ч.3 цієї статті, на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, ґрунтується кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності.

Згідно з ч.1 ст.505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до ч.1 ст.513 КПК України, суд між іншим з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених в ухвалі суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження є обґрунтованим та в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини ухвали місцевого суду посилання на умисел ОСОБА_10 , мету та мотив при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

За таких підстав, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №258 від 04.05.2023, у ОСОБА_10 на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, виявлені ознаки шизофренії параноїдальної форми (F20.0 за Міжнародною класифікацією Хвороб 10 перегляду), які позбавляли її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_10 на теперішній час виявлені ознаки шизофренії, параноїдальної форми (F20.0 за Міжнародною класифікацією Хвороб 10 перегляду), які порушують її здатність правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_10 показано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Отже, висновки місцевого суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2023 року посилання на умисел ОСОБА_10 , мету та мотив при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У решті цю ж ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4