УХВАЛА

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 274/4759/20

провадження № 51-6865ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2023 року щодо нього,

встановив:

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5, 6 ч. 2, ч. 3, ч. 6 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються, зокрема: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.

Проте ОСОБА_4 подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Звертаємо увагу на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджений неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

У поданій касаційній скарзі, засуджений, порушуючи питання про скасування судового рішення місцевого суду, обмежився загальними фразами на обґрунтування того, яких саме порушень допустився цей суд при постановленні рішення. Посилаючись на незаконність вироку ОСОБА_4 не зазначив, у чому саме полягали допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому їх необхідно відносити до безумовних підстав для скасування чи зміни касаційним судом вироку місцевого суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК. Також, засуджений посилається на недопустимість доказів у цьому кримінальному провадженні, натомість не обґрунтовує яких саме вимог зазначених норм процесуального права при наданні оцінки доказам допустився суд і які саме докази він вважає недопустимими.

Разом з тим, доводи скарги засудженого фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судом оцінкою доказів, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Заперечуючи законність судового рішення засуджений, має конкретно вказати у чому полягають допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення.

При цьому, варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, і уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга засудженого не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК. Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Проте, викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з вищенаведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, ОСОБА_4 просить Верховний Суд скасувати або змінити вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від

27 березня 2023 року, тобто заявляє альтернативне прохання до суду касаційної інстанції, що суперечить ст. 436 КПК. Окрім того, засуджений ставить питання про скасування або зміну лише вироку місцевого суду, та не висуває жодних вимог стосовно рішення апеляційного суду, яким оскаржуваний вирок за його скаргою залишено без змін, що також не узгоджується з вимогами цієї статті. Засуджений має чітко зазначити про те, яке саме рішення повинен прийняти Суд, з урахуванням цих положень.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що у касаційній скарзі необхідно зазначити перелік матеріалів, які додаються.

Положенням ч. 3 ст. 427 КПК, встановлено, що якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі.

Також, згідно з ч. 6 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Отже, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2023 року щодо нього, залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3