Провадження №1-кп/523/499/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

18.01.2024

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000953 від 16.07.2021 по звинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше неоднаразово судимий :

- 31.05.2019 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, 6 місяців.

- 02.12.2022 року Київським районним судом м.Одеси до 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.2 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше не одноразово засуджений, та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив умисний, корисливий злочин при наступних обставинах, а саме:

15.07.2021 року о 12 годині 47 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Абрикос», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172А, побачив на торгівельному прилавку біля каси мобільний телефон марки ««Huawei P Smart Z» в корпусі зеленого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який визначив об`єктом свого злочинного умислу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на суспільно небезпечні дії, які передбачають суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не може завадити їх реалізації, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, повторно з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення ОСОБА_4 підійшов до каси, та з торгівельного прилавку таємно викрав телефон марки «Huawei P Smart Z» в корпусі зеленого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 5849 гривень, в якому містилась сім-карта мобільного оператора «Водофон Україна» НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для ОСОБА_5 не становить.

Після цього, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнову шкоду в розмірі 5849 гривень.

При допиті обвинувачений ОСОБА_4 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив суду, що15.07.2021 року, перебував у м.Одесі, по вул.Миколаївська дорога, у магазині «Абрикос» де побачив телефон марки « Huawei» на полиці, який взяв та пізніше продав на привозі. Гроші витратив на власні потреби, про скоєне щире кається.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ст. 185 ч. 2 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив не тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_4 , щиро розкаявся у вчинені кримінального правопорушення, надав суду правдиві покази.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , раніше судимий а саме 7 разів, посередньо характеризується за місцем проживання, зловживає алкогольними напоями, потерпілий претензій морального та матеріального характеру не має, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , залишити у вигляді тримання під вартою.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 185 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину за вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2022 року у виді 2 (двух) місяців, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 21.10.2023 року, та зарахувати у строк відбутття покарання, строк перебування під вартою, за вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2022 року в період з 01.12.2022 року по 02.12.2022 року.

Цивільні позов- задовольнити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_5 , матеріальну шкоду у розмірі 5849 гривень 00 копійок, та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ст.100 КПК України, речові докази: а саме оптичний диск з відеозаписом - зберігати у матерілах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апелляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1