ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/4852/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/590/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_8 задоволено та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 15 лютого 2024 року включно.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КК України не визначено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розмір застави у кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відносно останніх з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з позбавлення волі відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 скасувати.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що клопотання прокурора не було вручено захиснику в передбачений ст. 184 КПК України термін, чим порушено право на захист обвинуваченого та перешкоджання адвокатської діяльності.

Отже, сторона захисту та обвинувачений вважають, що ухвала суду від 18 грудня 2023 року є необґрунтованою. Судом не було об`єктивно оцінено всі докази, надані стороною обвинувачення. Отже, у суду не було вагомих підстав задовольняти дане клопотання. Суд має перевіряти обґрунтованість підозри, яка стала підставою для обрання запобіжного заходу.

Крім того, для обрання запобіжного заходу, повинно передувати наявність обґрунтованої підозри. Так, в судовому засіданні прокурором були надані докази на підтвердження провини у кримінальному правопорушенні ОСОБА_7 , які добуті в порушення вимог КПК України, без відповідної ухвали слідчого судді, не відкриті обвинуваченому та захиснику, про що захисником було зроблені зауваження, які були внесені до журналу судового засідання. Отже, належних та допустимих доказів не надано стороною обвинувачення на підтвердження провини у кримінальному правопорушенні ОСОБА_7 . Крім того, потерпілий не наполягав, щоб обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як немає претензій до обвинувачених, але позиція потерпілого була залишена судом поза увагою. Крім того, прокурором не було доведено чому до обвинуваченого неможливо застосувати більш альтернативні запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, обвинуваченого та його захисника з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

В обґрунтування прийнятого рішення відносно ОСОБА_7 , оцінюючи сукупність обставин, що враховуються при дії запобіжного заходу, визначені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення злочинів ОСОБА_7 , передбачених ч. 4 ст. 187 КК України; тяжкість покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким умисним злочином; даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, його вік та стан здоров`я, даних про те, що останній офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх непрацездатних осіб не має, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також судом заначено, що ризики, передбачені 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та не відпали, внаслідок чого відсутні підстави для зміни запобіжного заходу. Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який вчинений із застосуванням насильства щодо потерпілого, суд не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів,які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що клопотання прокурора не було вручено захиснику в передбачений ст. 184 КПК України термін, чим порушено право на захист обвинуваченого та перешкоджання адвокатської діяльності, слід зазначити, що таке недотримання вимог саме ст. 184 КПК України не є підставою для не розгляду клопотання. Крім того, ані захисник, ані обвинувачений не були позбавлені можливості заявити клопотання про надання часу для ознайомлення у разі такої потреби з письмовим клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: