Справа № 462/2837/17
провадження 1-кс/462/2416/23
У Х В А Л А

19 грудня 2023 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000180 від 29.05.2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України,

встановив:

В провадженні судді Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_5 перебуваєобвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000180 від 29.05.2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 18.12.2023 року у вказаному судовому провадженні звернувся із заявою про відвід судді ОСОБА_5 , яку мотивує тим, що наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді, а саме: суддя протягом тривалого часу розгляду справи не допитала потерпілу ОСОБА_6 , проводила судовий розгляд за її відсутності та без належного повідомлення такої про дату судових засідань; в порушення раніше визначеного порядку дослідження доказів прийняла рішення про допит обвинувачених; не вжила заходів для повідомлення представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ; прийняла рішення не допитувати свідка ОСОБА_8 лише на формальних твердженнях сторони обвинувачення; необґрунтовано відмовила у клопотанні про проведення почеркознавчої експертизи, про визнання доказів недопустимими та про долучення електронних носіїв до матеріалів справи, додатковому допиті потерпілого ОСОБА_9 , які були заявлені стороною захисту; необґрунтовано відмовила у заяві про відвід прокурору. Крім того, вважає, що оскільки на суддю ОСОБА_5 обвинуваченими були подані скарги у Вищу раду правосуддя, а тому суддя не може бути неупередженою до них як до скаржників щодо неї. До того ж, у засобах масової інформації відносно судді ОСОБА_5 міститься багато інформації негативного змісту, що породжує сумніви в її об`єктивності та неупередженості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заяву про відвід судді, покликаючись на мотиви такої, яку просить задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 та зазначив, що ним також подавалась 25.10.2023 року заява про відвід судді, у задоволенні якої йому, як він вважає безпідставно, було відмовлено.

Прокурор ОСОБА_10 та захисник обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, що не є перешкодою для розгляду по суті заяви про відвід судді, оскільки вони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви про відвід. При цьому, прокурор ОСОБА_10 подала клопотання про розгляд заяви про відвід судді за її відсутності, зазначила, що заперечує щодо задоволення такої, оскільки доводи викладені у заяві обвинуваченого ОСОБА_3 є надуманими та суб`єктивними, а підстави для відводу судді ОСОБА_5 від розгляду даного кримінального провадження відсутні.

Заслухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу заявленого ним відводу, думку обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши заяву про відвід, вважаю, що така заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.344 КПК України питання про відвід вирішується судом відповідно до вимог ст. 75-81 КПК України.

Стаття 75 КПК України містить вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, зокрема:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачена у ст.76 КК України.

Відповідно до ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу.

При цьому, слід зауважити, що розгляд суддею заяви про відвід має на меті встановлення обставин, які б свідчили про неможливість учасника процесу, якому заявлено відвід, приймати участь та реалізувати права та обов`язки, встановленні процесуальним законодавством, проте не пов`язується із розглядом справи по суті.

При розгляді заяви про відвід суддя не досліджує матеріали кримінального провадження, а лише встановлює наявність чи відсутність обставин, що унеможливлюють подальшу участь особи, якій заявлено відвід, в певному судовому процесі.

В даному випадку, обґрунтовуючи заяву про відвід головуючій судді ОСОБА_5 від розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000180 від 29.05.2017 року обвинувачений посилається на те, що в нього є сумніви щодо неупередженості судді та її об`єктивності, оскільки, на його думку, вона порушує його права, передбачені процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тобто неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, з метою дотримання якої учасники судового провадження наділені правом заявити відвід, який відповідно до ч.5 ст.80 КПК повинен бути вмотивованим. При цьому, згідно з ч.4 ст.80 КПК заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Слід зазначити, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, водночас, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості існує необхідність доведення стороною наявності відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.

Також згідно із ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

В п.66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) ЄСПЛ зазначив, що «безсторонність, в сенсі п.1 ст.6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена також в п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п.28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

В п.105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р. (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

При цьому, сама по собі заява про відвід не є безумовною підставою для відсторонення складу суду від участі у кримінальному провадженні. Позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення, адже визначальним фактором є можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (п. 44 рішення у справі «Веттштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, доки на підставі доказів не буде встановлена наявність виправданих побоювань щодо неупередженості судді.

Разом з тим, наявність безсторонності для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за суб`єктивним критерієм, який передбачає оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно зі ст.15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п.1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Так, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд в ухвалі від 31.10.2023 року у справі № 990/278/23 зазначив, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Таким чином, слід враховувати, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

В своїй заяві обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що суддя ОСОБА_5 діє упереджено, оскільки, в порушення вимог законодавства, прийняла рішення та з самого початку проводила судовий розгляд без участі потерпілої ОСОБА_6 , яку жодного разу з моменту прийняття до провадження справи належним чином не було повідомлено про виклик в судове засідання. Вважає, що суддя не прийняла всіх необхідних заходів для виклику потерпілої в судове засідання, а подача рапортів працівників поліції є формальними заходами та такі не можуть бути підставою для підтвердження тих чи інших перешкод для виклику потерпілого.

Разом з тим, як в заяві про відвід судді, так і в судовому засіданні під час розгляду такої, обвинувачений ОСОБА_3 не зазначив процесуальних заходів, які на його думку та думку сторони захисту в цілому, необхідно було вжити головуючій судді щодо виклику потерпілої ОСОБА_6 .

При цьому, доводи обвинуваченого про неналежний виклик потерпілої і те, що така «взагалі не викликалась судом» спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що в кожне судове засідання направлялась потерпілій рекомендованим поштовим відправленням повістка про виклик у судове засідання на адресу ОСОБА_6 зазначену в обвинувальному акті, а саме на вул.Зубрівську, 7а/27 у м.Львові.

Крім того, потерпіла ОСОБА_6 27.11.2018 року, 16.02.2019 року, 31.07.2019 року, 28.05.2020 року отримала повістку про виклик у судове засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах судової справи. Такі обставини свідчать про те, що потерпіла знала про те, що на розгляді в суді знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, в якому вона перебуває в процесуальному статусі потерпілої.

На всі інші судові засідання поштова рекомендована кореспонденція, адресована потерпілій ОСОБА_6 поверталася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» або «за закінченням терміну зберігання».

Крім цього, неодноразово прокурор вживав заходів щодо явки потерпілої ОСОБА_6 в судове засідання, направляючи доручення начальнику УВБ у Львівській області ДВБ НП України про забезпечення потерпілої ОСОБА_6 в судове засідання. На виконання доручення начальник ДВБ НП України надіслав повідомлення суду про те, що при неодноразовому відвідуванні адреси місця проживання потерпілої остання була відсутня, у зв`язку з чим забезпечити її в судове засідання не представилося можливим. Згідно рапорту о/у відділу оперативних розробок Львівського управління ДВБ НП України встановити місце знаходження ОСОБА_6 не представилося можливим, окрім цього встановлено номер телефону її матері, яка повідомила, що протягом тривалого часу її дочка ОСОБА_6 до дому не з`являється, де вона може знаходитися їй не відомо, оскільки остання зловживає спиртними напоями і може знаходитися в різних місцях, однак де саме їй не відомо. При другому виході працівників поліції до місця проживання потерпілої на АДРЕСА_1 , така дверей не відчинила, повідомила, що відмовляється прибувати до суду, оскільки вігітна та повинна незабаром народжувати.

При цьому, в матеріалах справи знаходиться заява потерпілої ОСОБА_6 від 28.10.2019 року про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченим покладається на думку суду, а також 31.10.2019 року потерпіла була присутня на судовому засіданні, однак оскільки ОСОБА_6 прибула без документа, що посвідчує її особу, тому таке судове засідання було відкладено. (т.3 а.с.185-186)

Водночас чинним КПК України не передбачено застосування до потерпілої такого заходу забезпечення кримінального провадження як привід.

Щодо доводів про тривалий час здійснення судового провадження за обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, то в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що розгляд справи в більшості випадків відкладався з причин неявки потерпілої ОСОБА_6 , при цьому сторона захисту наполягала та продовжує наполягати на допиті такої, у зв`язку з чим і відкладались судові засідання.

Крім того, обвинувачений зазначає у своїй заяві про те, що процесуальне керівництво і підтримання обвинувачення у цій справі здійснював прокурор ОСОБА_12 , що був засуджений за вчинення посадових злочинів.

Разом з тим, суд не вбачає, що така інформація має якесь відношення до об`єктивності головуючої судді ОСОБА_5 .

Щодо доводів обвинуваченого про те, що суддя необґрунтовано відмовила у клопотаннях сторони захисту, а саме про допит свідка ОСОБА_8 , проведення почеркознавчої експертизи, про визнання доказів недопустимими, про долучення електронних носіїв до матеріалів справи, додатковому допиті потерпілого ОСОБА_9 , у відводі прокурору, то такі, на думку суду, зводяться до незгоди з прийнятими суддею процесуальними рішеннями щодо поданих клопотань.

Суд вважає, що заявлений відвід не може обґрунтовуватися незгодою сторони з процесуальними рішеннями судді, оскільки вказане саме по собі не свідчить про легітимні сумніви в неупередженості.

Адже, ні незгода з процесуальними діями судді, ані судові рішення, ухвалені такою суддею, не можуть бути підставою для її відводу. Протилежне трактування принципу неупередженості суду та інституту відводу суперечить засадам судочинства та незалежності судді, а також містить потенційні ризики з точки зору наслідків для судової практики.

Більше того, за вказаної ситуації прослідковувалася б конкуренція між процедурами оскарження судових рішень та відводу, що є недопустимим для дотримання принципу справедливого судочинства.

Суд зауважує, що учасники кримінального провадження, які подають клопотання та мають щодо такого власне бачення його розгляду готові цілком необґрунтовано сприйняти судові рішення як упереджені, якщо їх винесено не на їхню користь, тому це природньо, що обвинувачений не згідний із процесуальним рішенням судді, якщо у задоволенні його клопотання суддею було відмовлено.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 внаслідок суб`єктивних міркувань та особистого аналізу попередніх процесуальних рішень судді щодо розгляду заявлених стороною захисту клопотань сумнівається в її неупередженості, не свідчить про її реальну упередженість та необ`єктивність і, як наслідок, не тягне за собою усунення судді від розгляду судової справи.

До того ж, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу здійснення правосуддя.

Адже при вирішенні питання щодо того, чи існують вагомі обставини побоюватися, що тому чи іншому судді в кримінальній справі бракує неупередженості, точка зору обвинуваченого важлива, проте не вирішальна. Вирішальне значення тут має те, чи розумна особа, яка представляє громадськість, вважатиме таке побоювання об`єктивно виправданим. Критерій, який зазвичай застосовується, полягає в тому, чи виникли б у розумного спостерігача, який реалістично і практично дивиться на справу, побоювання щодо браку об`єктивності з боку судді. Відтак, питання в тому, чи існують побоювання щодо упередженості, має вирішуватися з точки зору розумного спостерігача.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Таким чином, оскільки процесуальні рішення судді є вмотивованими та обгрунтованими, а сам факт прийняття процесуального рішення суддею не може викликати у стороннього спостерігача переконання, що суддя є упередженим.

Водночас, суд в межах розгляду заяви про відвід не уповноважений надавати оцінку законності та обґрунтованості постановлених іншим суддею рішень, а тому відповідні доводи не можуть бути покладені в основу рішення про відвід. У цьому контексті суддя звертає увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року, відповідно до яких, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Крім того, в заяві обвинувачений ОСОБА_3 вказує про те, що суддя прийняла рішення про допит обвинувачених всупереч встановленому порядку дослідження доказів по справі, однак як вбачається з матеріалів справи встановлений обсяг та порядок дослідження доказів не передбачає допиту обвинувачених, оскільки вони відмовились від давання показань.

Що стосується зазначеного обвинуваченим аргументу про те, що адвокат ОСОБА_7 є представником потерпілої ОСОБА_6 та не викликався судом, то суд зазначає, що судове провадження здійснюється протягом тривалого часу, однак представник потерпілої жодного разу не поцікавився ходом такого судового провадження, в якому його довірителька є потерпілою.

За таких обставин, суд вважає, що відсутність представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не може свідчити про необ`єктивність головуючої судді.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що на суддю ОСОБА_5 обвинуваченими були подані скарги у Вищу раду правосуддя, а тому суддя не може бути неупередженою до них як до авторів скарг, скаржників щодо неї, то слід зауважити наступне.

Відповідно до рішення Ради суддів України №13 від 01.03.2019 року «Про внесення змін до рішення Ради суддів України від 08.06.2017 №34» наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя - не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Таким чином, заявлення відводу з причин звернення у Вищу раду правосуддя зі скаргою щодо судді не може бути підставою для усунення судді від розгляду судової справи.

Доводи обвинуваченого про сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, у зв`язку з тим, що у засобах масової інформації за суддю Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_5 вказано багаточисленну інформацію вкрай негативного змісту, суд відхиляє такі з огляду на те, що така інформація не має жодного відношення до даної справи і не може свідчити про необ`єктивність головуючої у даній справі.

Крім вищезазначеного, суддя звертає увагу на те, що аналогічні доводи сторони захисту, а саме: не здійснено суддею допиту потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , в порушення раніше визначеного порядку дослідження доказів допитано обвинувачених та необгрунтовано відмовлено в проведенні почеркознавчої експертизи та у клопотанні про долучення електронних доказів, були викладені в заявах захисника обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді, були предметом розгляду суддями при розгляді таких заяв та були відхилені.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст.75 КПК України, виключають участь судді ОСОБА_5 в кримінальному провадженні і не свідчать про те, що нею проявлено несправедливість чи упередженість. Таким чином, не підтверджені припущення обвинуваченого ОСОБА_3 щодо наявності сумнівів в об`єктивності судді ОСОБА_5 , з наведених у його заяві мотивів, а такі побоювання заявника не є об`єктивно обґрунтованими.

Отже, аналіз доводів заяви про відвід судді ОСОБА_5 свідчить про те, що дана заява ґрунтується на суб`єктивних переконаннях обвинуваченого та не містить підстав для відводу, на даний час відсутні об`єктивні обставини, що могли б свідчити про необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_5 , а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.75, 80, 81 КПК України,

постановив:

В задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід головуючої судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000180 від 29.05.2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 22.12.2023 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1