Справа № 750/7539/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/60/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 409, ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 364 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_1 .

За наявними матеріалами та встановленими обставинами, слідчий суддя обрав підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків. Строк дії ухвали встановлено до 22 березня 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на недоведеність слідчим та прокурором обставин, які б вказували, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу в даному випадку неможливе. Крім того, слідчий суддя прийшов до висновку про недоведеність прокурором ризиків, передбачених п. 3 та п.4 ч.1 ст. 194 КПК України, а саме: уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності та протиправного впливу на свідків. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що підозрюваний ОСОБА_6 має позитивну характеристику з місця роботи та ряд відзнак за сумлінну службу, приймаючи до уваги вік та стан здоров`я особи, майновий стан та доведеність стороною обвинувачення лише одного ризику, а саме забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, зазначених у ч.5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, просить її скасувати, як безпідставну, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання слідчого відмовити у повному обсязі.

Вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих злочинів є необґрунтованою, а клопотання про обрання запобіжного заходу безпідставним та такими, що виключно дискредитують посадову особу.

Переконаний, що прокурор та слідчий оголосивши ОСОБА_6 підозру та вручивши клопотання про застосування запобіжного заходу намагаються здійснити тиск на ОСОБА_6 , як на посадову особу, не надавши при цьому жодного доказу в обґрунтованість можливого вчинення останнім кримінального правопорушення.

Стверджує, що докази на які послалась у своєму клопотанні сторона обвинувачення, як на обґрунтованість підозри, навпаки повністю спростовують його винуватість, а також дають підставі стверджувати, що вказані діяння ДБР порушують немайнові права ОСОБА_6 на честь, гідність та ділову репутацію. Звертає увагу суду, що ці ж самі докази на які посилається слідчий, зокрема, протокол допиту ОСОБА_9 , спростовують твердження слідчого, що саме ОСОБА_6 давав вказівки по призову ОСОБА_10 . Посилання стороною обвинувачення на протокол допиту свідка ОСОБА_11 , взагалі є невиправданим, оскільки останній навіть не згадує прізвище підозрюваного. Інші ж докази, на переконання захисника, не мають відношення до ОСОБА_6 .

З приводу ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, адвокат вважає, що вони є безпідставними та ґрунтуються виключно на вигаданих припущеннях. Звертає увагу колегії суддів, що слідчим не було зафіксовано жодного ухилення ОСОБА_6 від явки до слідчого. При цьому підозрюваний нічого не переховує та не спотворює і готовий сприяти слідству, має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, постійно надає матеріальну допомогу близьким, які фактично від нього залежать. Просить колегію суддів врахувати, що сам ОСОБА_6 , згідно довідки військово-лікарської комісії отримав захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, в той час як органи досудового розслідування намагаються дискредитувати його честь, звання, репутацію та подальше життя, а тому, з урахування, в тому числі і практики Європейського Суду з прав людини, в сукупності з недоведеністю ризиків та необґрунтованістю підозри, застосування будь-якого запобіжного заходу є необґрунтованим.

З урахуванням мотивів оскаржуваної ухвали, доводів апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, суд апеляційної інстанції має вирішити такі питання: чи містить ухвала слідчого судді висновок про обґрунтованість підозри, чи є рівень обґрунтованості підозри в цій частині достатнім для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вирішення питання щодо наявності/відсутності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, а також наявності/відсутності підстав вважати, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобіганню ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді, як таку, що постановлена з порушенням вимог КПК України, та постановити нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 березня 2024 року, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Аргументує тим, що слідчий суддя залишив поза увагою існування ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є достатньо обґрунтованими у поданому клопотанні та ставлять під сумнів дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу колегії суддів, що слідчим суддею не враховано, зокрема, розмір майнової шкоди у пособництві завдання якої підозрюється ОСОБА_6 , а також не взято до уваги покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Вважає, що суд не в повній мірі мотивував своє рішення, пославшись лише на норми, які регламентують розгляд питання про застосування запобіжного заходу. Проте, саме наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного у своїй сукупності і обґрунтовує неналежність та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вказані обставини, на переконання апелянта, перешкодили суду ухвалити обґрунтоване рішення, що і є підставою для його скасування.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану стороною захисту скаргу і заперечували проти доводів сторони обвинувачення, вказуючи про їх безпідставність та необґрунтованість, прокурора, який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заперечував проти вимог апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє обґрунтованість оголошеної підозри, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи на посаді заступника начальника 8 управління Департаменту військової контррозвідки СБ України, перебуваючи у дружніх відносинах з ОСОБА_10 , будучи обізнаним, що останній бажає вступити на військову службу, проте фактично її проходити наміру не має, маючи умисел на отримання грошового забезпечення та інших виплат для військовослужбовців, привласнюючи таким чином бюджетні кошти шляхом шахрайства, вступив з ОСОБА_10 у злочинну змову та сприяв останньому у реалізації його злочинного умислу за обставин, які викладені у підозрі та яка вручена ОСОБА_6 .

26 квітня 2023 року слідчим П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 409, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 190, ч.5 ст.27 ч.4 ст. 409, ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 364 КК України.

17 січня 2024 року ОСОБА_6 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 190, ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 409, ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 364 КК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, на які звертає увагу адвокат у своїй апеляційній скарзі, зокрема, показання свідків, не є доказами існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, однак, в тому числі і ці матеріали, а також протоколи огляду речей, накази та додатки до них, інформація з рапортів, свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Версія сторони захисту, за якою повідомлення ОСОБА_6 про підозру, а також докази, якими обґрунтоване саме клопотання, повністю спростовують його винуватість, а також дають підставі стверджувати, що вказані діяння ДБР порушують немайнові права ОСОБА_6 на честь, гідність та ділову репутацію, відхиляється судом, як такі, що прямо суперечить дослідженим доказам, в тому числі і щодо показань свідків, які за версією адвоката мають зовсім іншу інтерпретацію.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у тому числі за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання на строк від п`яти до десяти років, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою уникнення покарання.

Так, у клопотанні слідчим заявлено наявність ризиків, передбачених пунктами 3-5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: 3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вплив через свій статус працівника Служби безпеки України на свідків, зокрема військовослужбовців, у спосіб погроз, підкупу чи психологічного впливу залишається цілком імовірним та вірогідним, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами клопотання підозрюваному стає відомо про осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань. Окрім того, враховуючи, що сторона захисту наполягає на іншому тлумаченні показань свідків, ніж те, що зазначене в протоколах, а тому вплив підозрюваного на них унеможливить повторний об`єктивний допит у разі такої необхідності.

Крім того, ризик впливу на свідків обумовлюється також можливим авторитетом підозрюваного для інших осіб, дружніх, приятельських стосунків або відносин, які випливають із почуття поваги, мають зазвичай тривалий характер і формують сталі соціальні зв`язки. Відтак, ризик впливу підозрюваного на свідків та у даному кримінальному провадженні є цілком обґрунтованим.

Також, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим існування ризику перешкоджання ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином, зокрема у створенні штучних доказів, чому цілком сприяє посада та не відсторонення особи від виконання її посадових обов`язків, та підбурюванні осіб, як цивільних, так і військових, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань для підтвердження версії сторони захисту та висунення інших версій.

У той же час апеляційний суд вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на обґрунтування цього ризику стороною обвинувачення, що обумовлено виключно триваючим характером.

Так, жодних даних, що на час розгляду клопотання особа підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень, суду надано не було. Тому у сторони обвинувачення відсутні підстави стверджувати про наявність вказано ризику.

Крім цього, ні саме клопотання, ні доводи прокурора в судовому засіданні не ґрунтувалися на тому, що будь-яка діяльність підозрюваного викликає обгрунтовані сумніви, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі з метою приховання інкримінованого йому злочинного діяння, а тому зберігаючи об`єктивність в оцінці наданих суду доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що твердження лише про триваючий характер злочинної діяльності не є достатніми аргументами для доведення вказаного ризику.

Апеляційний суд також зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик уникнення відповідальності, що неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час вирішення питання щодо обрання того чи іншого виду запобіжного заходу слідчий суддя має враховувати не тільки наявність обґрунтованих ризиків, на яких у даному випадку наголошує прокурор, але і дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, міцність зв`язків, інші відомості, які дають підстави судити про характер та життєвий шлях особи щодо якої вирішується питання про обрання запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя, має оцінити чи зможе інший більш м`який запобіжний захід запобігти встановленим ризикам.

У даному випадку встановлено, що ОСОБА_6 проходить службу в іншому місці, ніж інший підозрюваний та свідки у кримінальному провадженні, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, жодних даних, які б його негативно характеризували та свідчили про його підвищену суспільну небезпеку стороною обвинувачення не надано, а тому з урахуванням характеру обвинувачення, обставин вчинених кримінальних правопорушень, ролі підозрюваного у їх вчиненні, а також того, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене і обвинувальний акт направлений на розгляд суду, слідчий суддя правильно обрав йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання і законних підстав для взяття під варту, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14