Справа № 704/754/21
Провадження № 1-кп/698/65/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника - ОСОБА_7 ,

особи відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000683 від 20.06.2021 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленьків, Тальнівського району, Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого трактористом ПСП «Зеленьківське», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2021 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись поблизу магазину під назвою «Спокуса», який розташований за адресою: вул. Васильченка, буд. 13, с. Зеленьків, Звенигородського району, Черкаської області, на грунті довготривалих особистих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи: кута справа, тіла зліва, травматичного перелому 47 зуба, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/289 від 13.07.2021 р. відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_8 , обвинувачується в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_8 щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України суду показав, що 22.05.2021 року поблизу магазину «Спокуса» в с. Зеленьків ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, напав на його сина та на нього, тому він його ударив кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого ОСОБА_10 упав на землю.

Вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується наданими у судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_10 ..

Так, будучи допитаним у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_10 показав, що 22.05.2021 року поблизу магазину «Спокуса» в с. Зеленьків він разом з товаришем випив пляшку горілки, після чого пішов додому та на дорозі ОСОБА_11 , який їхав на автомобілем, чуть не збив його своєю машиною, в наслідок чого він зробив ОСОБА_12 зауваження, в ході якого між ними виник словесний конфлікт. Після чого, приїхав ОСОБА_8 та не розбираючись у тому, що сталося, вдарив його рукою в щелепу, в результаті чого він впав на землю та втратив свідомість. А коли прийшов до тями, то відчув, що наносилися удари по тулубу. Після чого, приїхав його рідний брат і викликав поліцію, а потім забрав його додому. Пізніше, того ж дня він звернувся в лікарню за медичною допомогою.

Цивільний позов підтримав в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_13 , яка працює в с. Зеленьків продавцем магазину «Спокуса» суду показала, що 22.05.2021 року ОСОБА_10 прийшов до магазину в стані алкогольго сп`яніння та вживав у магазині пиво. Біля 20 год. 30 хв. на автомобілі їхав ОСОБА_14 зі своєю дівчиною та на перехресті доріг пригальмував, в той час ОСОБА_10 побачивши його вибіг на дорогу і стрибнув на капот його автомобіля. ОСОБА_12 вийшов із автомобіля, зчіпився з ОСОБА_10 та впали на траву біля бордюру. Після чого, приїхав ОСОБА_8 та почав кричати на ОСОБА_10 . У цей час свідок зайшла в магазин, тому бійки не бачила. Після чого, приїхав брат ОСОБА_10 . ОСОБА_15 та забрав його додому.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що 22.05.2021 року близько 20 год. вечора під`їхав до магазину «Спокуса», де побачив ОСОБА_10 , який перебуваючи у стані алкогольного спяніння, почав нецензурно висловлюватись та кричати, щоб він більше не їздив по його вулиці. ОСОБА_10 наніс удари по машині, а після того, як свідок вийшов до нього повалив його на землю та наніс декілька ударів у груди внаслідок чого загубився ланцюжок. Він зателефонував батькові та розповів про цей інцидент. Коли приїхав батько, ОСОБА_10 побіг до його автомобіля та почав відкривати двері, тому батько, вийшов з машини та захищаючись відштовхнув його, але ОСОБА_10 не заспокоївся та кинувся на батька після чого він вдарив його правою рукою, у результаті чого ОСОБА_10 впав на землю. З приводу дій ОСОБА_10 щодо нанесння ударів та зникнення ланцюжка звернувся до поліції.

За клопотанням прокурора у судовому засіданні оголошено покази свідка ОСОБА_16 , надані ним на стадії досудового слідства, у зв`язку з тим, що останній виїхав за кордон та зв`зок з ним втрачений, відповідно до яких ОСОБА_16 зазначив слідчому, що він проживає навпроти магазину «Спокуса» та 22.05.2021 року близько 21 год. вечора він знаходився на своєму подвір`ї та почув на вулиці крики. Вийшовши на вулицю, він побачив, що навпроти магазину між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 ударив рукою в обличчя ОСОБА_10 , у зв`язку з чим той впав на землю та втратив свідомість. Він приніс з дому води та полив нею ОСОБА_10 .. Після того, як ОСОБА_10 прийшов до тями, свідок пішов до дому і більше не виходив на вулицю. Також зазначив, що ОСОБА_10 був у нетверезому стані.

Стаття 225 КПК передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого цим положенням.

Згідно з аналізом норм національного законодавства вбачається, що суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи, але якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, на підставі ч. 3 ст. 97 КПК України, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час досудового розслідування, і сам факт відсутності такої особи під час судового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ по вказаному питанню, яке викладене вище та вважає його допустимим у сукупності з іншими дослідженими доказами у судовому засіданні.

Вказана позиція суду, повністю узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 (провадження № 51-4690км19), де зазначено, що суд може визнати належним доказом протокол допиту свідка або потерпілого, якщо 1) під час судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення доведено поважні причини неявки головного свідка у судове засідання; 2) протокол допиту свідка оголошено та долучено до матеріалів кримінального провадження безпосередньо в судовому засіданні; 3) сторона захисту не була позбавлена можливості заперечувати показання, які відображені у протоколі, надавши суду відповідні докази; 4) показання свідка (протокол допиту) не були єдиним доказом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_16 виїхав за кордон під час судового розгляду та зв`язок з ним втрачений, на підставі чого суд позбавлений можливості допитати свідка у судовому засіданні, тому суд вважає протокол допиту свідка ОСОБА_16 належним та допустимим доказом.

Покази потерілого та свідків в сукупності є логічними, послідовними та взаємопов`язаними.

Вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, які надані прокурором та здобуті в ході досудового розслідування по кримінальному провадженні, а саме:

-копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3855 потерпілого ОСОБА_10 ;

-копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1634 потерпілого ОСОБА_10 ;

-висновком судово-медичного експерта № 05-9-01/289 від 05.07.2021року;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.07.2021 із таблицею зображень за участю ОСОБА_8 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.07.2021 із таблицею зображень за участю ОСОБА_10 ;

-висновком судово-медичного експерта № 05-9-01/315 від 04.08.2021;

-протоколом огляду місця події від 17.08.2021 із таблицею зображень;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2021 із відеозаписом на компат-диску за участю підозрюваного ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ..

Заперечення захисника вини ОСОБА_8 та доводи про те, що потерпілий ОСОБА_10 вчиняв хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_8 та його сина ОСОБА_12 суд не приймає до уваги як такі, що здатні вплинути на переконання суду у його винуватості та правильності кваліфікації його дій.

В ході судового розгляду беззаперечно доведено, що ОСОБА_8 , завдав один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи.

Дії ОСОБА_8 , органом досудового розслідування кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 122 КК України та знайшли своє підтвердження під час судового слідства, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.10.2022 року було призначено амбулаторну судовово-психіатричну експертизу психічного стану ОСОБА_8 ..

Відповідно до отриманого висновку судово-психіатричного експерта № 226 від 10.05.2023, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану не виявляв і був здатен усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними.

За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_8 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання - органічного психічного розладу з психотичною, депресивно-параноїдною симптоматикою, що супроводжується порушенням когнітивної продуктивності та відсутністю критики до свого стану, що на теперішній час позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та приймати участь в судових засіданнях.

Зважаючи на виявлену у ОСОБА_8 психопатологічну симптоматику у межах вищезазначеного органічного психічного розладу з психотичною, депресивно-параноїдною симптоматикою та порушенням когнітивної продуктивності, вбачається, що ОСОБА_8 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує надання йому амбулаторної психіатрічної допомоги в примусовому порядку.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15.06.2023 року клопотання прокурора задоволено, змінено порядок розгляду кримінального провадження, продовжено судовий розгляд в порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 підтримав та просив його задовольнити.

Представник потерпілого проти задоволення клопотання прокурора не заперечував, цивільний позов у кримінальному провадженні підтримав та просив задовольнити вимоги позовної заяви.

Захисник заявив клопотання про зупинення судового провадження відповідно до ст. 335 КПК України, до видужання обвинуваченого ОСОБА_8 , проти задоволення цивільного позову заперечував, оскільки вважає не доведеною вину ОСОБА_8 , ОСОБА_8 вважає неналежним відповідачем за цивільним позовом, а в частині заявленої моральної шкоди просить, відповідно до ст. 185 ЦПК України, повернути позов цивільному позивачу, в зв`язку з несплатою судового збору.

Законний представник ОСОБА_7 та сам ОСОБА_8 підтримали клопотання захисника.

Прокурор та представник потерпілої особи проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 про зупинення провадження відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України заперечували. Прокурор суду пояснив, що особа відносно якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру присутня в судовому засіданні, відомості щодо психічної чи іншої тяжкої тривалої хвороби, яка виключає участь ОСОБА_8 у судовому провадженні відсутні та заявлене клопотання не узгоджується з вимогами КПК України, а захворювання ОСОБА_8 не відноситься до переліку захворювань, які є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання.

При вирішенні клопотання сторони захисту про зупинення судового провадження виходячи з вимог ч. 1 ст. 335 КПК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

В судовому засіданні призначеному 15.06.2023 року, 26.07.2023 року, 21.09.2023 року, 25.01.2024 року, 20.02.2024 року особа відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 був особисто присутній, висновок експерта, наявний в матеріалах справи, не містить відомостей, щодо захворювання на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає участь ОСОБА_8 у судовому провадженні, а сам по собі висновок, що за психічним станом на теперішній час ОСОБА_8 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання - органічного психічного розладу з психотичною, депресивно-параноїдною симптоматикою, що супроводжується порушенням когнітивної продуктивності та відсутністю критики до свого стану, що на теперішній час позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та приймати участь в судових засіданнях не є підставою для зупинення провадження у розумінні ч. 1 ст. 335 КПК України.

За вказаних обставин клопотання захисника про зупинення судового провадження на підставі ч. 1 ст. 335 КПК України задоволенню не підлягає.

Крім того, вислухавши думку учасників процесу та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Відповідно до приписів ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

За змістом ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Частиною 2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 515 КПК України у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру. Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.

Згідно пункту 1 Постанови ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є:

1)вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК України;

2)запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК України.

Відповідно до пункту 5 Постанови ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановлення вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Визначаючи ОСОБА_8 вид примусових заходів медичного характеру, суд враховує дані висновку судово-психіатричного експерта № 226 від 10.05.2023 року, ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також ступінь небезпечності психічно хворого ОСОБА_8 , який виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує надання йому амбулаторної психіатрічної допомоги в примусовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КК України, але до постановлення вироку захворів на психічну хворобу, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру, та на думку суду, саме у виді амбулаторної психіатрічної допомоги та наданням психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 суд виходить з наступного.

Статтями 127, 128 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

Частиною 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 заявив цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог потерпілий ОСОБА_10 зазначав, що від отриманих тілесних ушкоджень був вимушений тривалий час лікуватися, оскільки стан його здоров`я ускладнився. Стверджує, що внаслідок завданих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 йому було спричинено матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування у розмірі 20638 грн. 80 коп., що підтверджується платіжними квитанціями.

Зі змісту частини першої статті 62 КПК України випливає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом відхиляються доводи захисника щодо неналежного відповідача, оскільки доказів, що за дії ОСОБА_8 цивільну відповідальність повинна нести інша особа ніж ОСОБА_8 , суду не надано та в ході розгляду справи таку особу судом не встановлено.

Потерпілим на виконання приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України надано суду відповідні документальні підтвердження заявлених позовних вимог, а саме надані товарні чеки та квитанції, здійснені в період перебування його на лікуванні у розмірі 20638 грн. 80 коп., тож суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 20638 грн. 80 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Так, ст. 56 КПК України визначено, що потерпілий має право, зокрема, на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Така позиція суду узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зазначеною у постановах від 12.01.2023 року у справі № 554/8829/19 та від 16.02.2023 року у справі № 289/1825/19.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положення ч. 1 ст. 1168 ЦК України свідчать про те, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи наведені норми права та враховуючи обставини справи, суд вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки потерпілий ОСОБА_10 саме у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_8 переніс фізичний біль та душевні страждання, пов`язанні з отриманням тілесного ушкодження. Суд вважає, що факт душевного болю є беззаперечним і вказані обставини дійсно призвели до погіршення емоціонального стану, морального здоров`я потерпілого.

На думку суду, справедливим слід визначити розмір моральної шкоди, виходячи з того, що цінність здоров`я та життя людини не можна визначити в грошах, тому будь-яка сума на відшкодування моральної шкоди реально не компенсує моральні страждання.

Суд бере до уваги характер та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, глибину моральних страждань потерпілого, поведінку самого потерпілого як до, під час, так і після отримання ним тілесних ушкоджень, яка полягає у його нестриманості по відношенню до ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , пребування в станні алкогольного сп`яніння, що підверджено в судовому засіданні, як самим потерпілим так і показами свідків, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, тому вважає за необхідне стягнути на користь потерпілого на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн..

Щодо доводів сторони захисту про необхідність повернення позову в частині заявленої моральної шкоди у зв`язку з не сплатою цивільним позивачем судового збору, суд доходить висновку про їх безпідставність, виходячи з правового висновку зробленого у постанові Верховного Суду від 16.08.2021 у справі № 644/7193/17, відповідно до якого сплата судового збору при подачі цивільного позову у кримінальному провадженні не є необхідністю, оскільки з огляду на положення пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом. За вказаних обставин цивільний позивач у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань.

Речові докази по кримінальному провадженні, а також процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 335, ст.ст. 128, 292, 512, 513 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зупинення провадження по справі за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України до видуження ОСОБА_8 - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 20638 (двадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп..

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Катеринопільський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1