Справа № 761/5664/23
Провадження №1-кп/761/2547/2023
В И Р О К

Іменем України

31 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000829 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту за таких обставин.

Так, 26.10.2022 приблизно о 15 год. 41 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Володимирської у м. Києві, зі сторони вул. Рейтерської в напрямку вул. Ярославів Вал, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 «пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2 Правил дорожнього руху України.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, розташованому в районі буд. № 36 по вул. Володимирській, проїзну частину вул. Володимирської переходив пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближаючись справа до смуги руху автомобіля.

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б) та п. 18.1 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вулиці вул. Володимирської у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближання до пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходами по нерегульованому пішохідному переходу та відповідно зреагувати на це, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має безперечну перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого, створюючи небезпеку для руху та загрозу життю і здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався справа на ліво відносно напрямку транспортного засобу.

Так, ОСОБА_4 були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита травма лівої гомілки: рана (без опису морфології, 1,5х1,0(см)) в ділянці верхньої третини лівої гомілки по медіальній поверхні, яка має сполучення із ділянкою уламкового перелому діафізу (на рівні проксимальної третини) лівої великогомілкової кістки; уламковий перелом лівої малогомілкової кістки (на рівні проксимальної третини); рана (визначена клінічними лікарями як забійна, без опису морфології, 2,0х1,0(см)) по задній поверхні лівого ліктьового суглобу (дно м`які тканини); закрита травма правого плеча: перелом анатомічної шийки та верхньої третини правої плечової кістки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення беззаперечно визнав, дав вичерпні показання по суті справи, які повністю відповідають обставинам, викладеним у даному вироку.

Так, ОСОБА_7 зазначив, що він 26.10.2022 керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 рухався по вул. Володимирській зі сторони Софійської площі, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу у зв`язку з обмеженою видимістю на вказаній ділянці дороги, а також у зв`язку з переведенням погляду на навігатор не побачив пішохода, який переходив дорогу по пішохідному переході і допустив з ним зіткнення. Зупинивши автомобіль, він побачив, що потерпілому надають допомогу військові медики і залишився на місці чекати приїзду працівників поліції. Зазначив, що має намір відшкодувати шкоду потерпілому, в розміру що перевищує страхові виплати. В скоєному щиро покаявся, вибачився перед потерплим.

Потерпілий ОСОБА_4 будучи допитаним в судовому засіданні зазначив, що він 26.10.2022 йшов до укриття, оскільки в м. Києві була оголошена повітряна тривога, переходячи дорогу по вул. Володимирській через пішохідний перехід звернув увагу на автомобіль який наближався до пішохідного переходу і який почав зменшувати швидкість, томі він продовжив переходити дорогу і в цей момент авто почало збільшувати швидкість, він намагався уникнути зіткнення з автомобілем, але йому це не вдалося. Після зіткнення він впав на асфальт і громадяни які були поруч почали надавати йому першу медичну допомогу. Зазначив, що завдана йому внаслідок ДТП матеріальна і моральна шкода не відшкодована. Наполягав на суворій мірі покарання для обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що всі учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши ОСОБА_7 положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку прокурора, потерпілого, його представника, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які усіма учасниками судового розгляду визнані та ніким не оспорюються.

Отже, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, доведена повністю, поза розумним сумнівом, а дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, данні винної особи та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких, внаслідок чого потерпілому було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень. За формою вини вчинений злочин є необережним. Обвинувачений раніше не судимий, працює, хоча й не офіційно, має постійне місце проживання у місті Києві, проживає з батьками, на обліку у лікаря нарколога, психіатра, не перебуває. У вчиненому щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що судом визнається обставинами, що пом`якшує покарання.

Вирішуючи питання про наявність таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд виходить з того, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю, щиросердечно розкаявся в скоєному, надав детальні та правдиві пояснення про обставини вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди, негативно оцінив вчинене ним діяння, вибачився перед потерпілим, що свідчить про стійке бажання виправити ситуацію, що свідчить саме про наявність щирого каяття з його боку у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи винного, є особою молодого віку, раніше не судимий, працює, має міцні соціальні зв`язки, з моменту вчинення кримінального правопорушення викладеного у даному вироку до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про надання обвинуваченим критичної оцінки своїм діям, його ставленням до вчиненого, який щиро покаявся в скоєному, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний термін, із застосуванням ст. 75 КК України. Оскільки, за переконанням суду, виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства, і саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд також покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть їх виправленню.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених с. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався.

У кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення. Ухвалою суду за клопотанням позивача ОСОБА_4 у якості співвідповідача залучено ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-ГАРАНТ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_7 йому спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми лівої гомілки: рана в ділянці верхньої третини лівої гомілки по медіальній поверхні, яка має сполучення із ділянкою уламкового перелому діафізу (на рівні проксимальної третини) лівої великогомілкової кістки; уламковий перелом лівої малогомілкової кістки; рана по задній поверхні лівого ліктьового суглобу; закрита травма правого плеча: перелом анатомічної шийки та верхньої третини правої плечової кістки.

У зв`язку із спричиненням потерпілому в результаті ДТП тілесних ушкоджень, він був змушений звернутися за медичною допомогою та пройти відповідне лікування в медичних установах та амбулаторно, на яке ним було витрачено кошти в розмірі 64585 грн. Також під час ДТП було пошкоджено його одяг (джинсові штани, светр, куртка та взуття) всього на суму 15000 грн. Загальна сума спричиненої йому матеріальної шкоди складає 79585 грн. Зазначив, що теперішній час стан його здоров`я не відновлено і він продовжую лікуватися амбулаторно.

Також потерпілому в результаті ДТП спричинена моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, викликаних страхом та переживаннями за власне життя в момент ДТП, фізичним болем, дискомфортом та незручностями внаслідок отриманих травм та їх лікування, відчуттям безпорадності, що пов`язано у потребі сторонньої допомоги, втратою психологічної впевненості та рівноваги через порушення сталого побуту та життєвих зв`язків. Пережиті потерпілим страждання вплинули та продовжують впливати на його психоемоційний стан, що характеризується переважно пригніченим настроєм, роздратованістю, апатією. Суму завданої моральної шкоди потерпілий оцінює в 2 000 000 грн. Суму завданої йому матеріальної і моральної шкоди просив стягнути в межах ліміту відповідальності зі страхової компанії, в іншій частині з відповідача ОСОБА_7 . Позовні вимоги до Моторного (транспортного) страхове бюро України потерпілий ОСОБА_4 просив залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_7 цивільний позов потерпілого визнав частково, зазначив, що на момент

дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з його вини, його відповідальність, як володільця транспортного засобу «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». А тому спричинену потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 79585 грн. та моральну шкоду, в межах страхових виплат, повинно відшкодувати страхова компанія. При цьому зазначив, що розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди не перевищую ліміт відповідальності страховика, який відповідно до страхового полісу на одного потерпілого складає 260 000 грн. Заявлену потерпілим моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн. вважає непомірною для нього, не обґрунтованою та не доведеною в такому розмірі. Враховуючи стан здоров`я потерпілого, визнання обвинуваченим вини у скоєному ДТП, його щире каяття, людське ставлення до потерпілого та розуміння фізичного болю, а також його майновий стан просив суд стягнути з нього на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», повідомлена про день та час розгляду справи до судового засідання не з`явилася, надала суду відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення цивільного позову з тих підстав, що потерпілим не надано належних доказів понесених витрат на лікування в сумі 64585 грн. Обґрунтованою сумою витрат на лікування є лише сума в розмірі 61170 грн. Крім того, зазначено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадку звернення до страхової компанії із відповідною заявою. Якби позивач мав підстави для виплати моральної шкоди, то вона становила лише 5% від обґрунтованої суми матеріальної шкоди спричиненої здоров`ю, що становить 3058,50 грн. При цьому зазначено, що страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант» не відмовляла потерпілому у відшкодуванні завданої шкоди, тому право цивільного позивача жодним чином не порушено, а тому заявлений цивільний позов є передчасним, просила відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 суд виходить з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Обвинувачений ОСОБА_7 є власником транспортного засобу марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом АТ № 2199974 від 09.02.2022, який діяв на час дорожньо-транспортна пригоди 26.10.2022. Страхова виплата на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 грн., майну 130 000 грн., розмір франшизи складає 2300 грн.

Згідно ст. 6 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 із змінами та доповненнями «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Таким чином, цивільний позов в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» та обвинуваченого ОСОБА_9 завданої матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до стаття 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, заявлена потерпілим сума витрат на лікування в сумі 64585 грн. підлягає частковому задоволенні в сумі 61170 грн., оскільки підтверджена документально саме в цій сумі. В іншій частині вимоги щодо відшкодування витрат на лікування не підлягають задоволенню з огляду на недоведеність, оскільки до цивільного позову потерпілий надав лише копії квитанцій, які підтверджують придбання лікарських засобів, але доказів щодо призначення вказаних лікарських препаратів потерпілим не надано (наприклад, виписки із медичного закладу із зазначенням призначених лікарських препаратів).

Також не підлягають задоволенню вимоги потерпілого до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування вартості пошкодженого внаслідок ДТП одягу потерпілого в сумі 15000 грн., оскільки відшкодування таких витрат не передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не підтверджено його вартість жодним доказом, що позбавляє суд, з огляду на положення ст. 1192 ЦК України стягнути цю суму з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Щодо вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Судом встановлено, що розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого ОСОБА_4 складає 61170 грн. 5% від зазначеної суми становить 3058,50 грн. А тому вказана сума підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, відповідно до наведених вище положень закону, потерплий ОСОБА_4 , вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладених норм закону, враховуючи, що суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про наявність обов`язку обвинуваченого відшкодувати потерпілому завдану йому моральну шкоду.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Потерпілий ОСОБА_10 внаслідок отриманих травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані його здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя потерпілого.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена потерпілим сума моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн. є завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілому у розмірі 250 000,00 грн.

Враховуючи, що заподіяна моральна шкода в сумі 3058,50 грн. підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант», тому з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_4 до стягнення підлягає сума в розмірі 246 941, 5 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

У кримінальному проваджені наявні процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи № 042-1616-2022 в розмірі 2672 грн. 00 коп., судової експертизи №СЕ-19/111-22/46682-ІТ від 18.11.2022 в розмірі 1887 грн. 80 коп., судової експертизи № СЕ-19/111-22/50503-ІТ від 23.11.2022 в розмірі 1887 грн. 80 коп. На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України вказані суми суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_7 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» код ЄРДРПОУ: 32382598 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальну шкоду в розмірі 61 170 (шістдесят одна тисяча сто сімдесят) грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» код ЄРДРПОУ: 32382598 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 моральну шкоду в розмірі 3058 (три тисячі п`ятдесят вісім ) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 246 941 (двісті сорок шість тисяч дев`ятсот сорок одну) грн. 50 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) Страхове бюро України залишити без розгляду.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 02.11.2022 з автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Речові докази: автомобіль марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , який передано для зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича 20-Б - повернути ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи № 042-1616-2022 в розмірі 2672 грн. 00 коп., судової експертизи №СЕ-19/111-22/46682-ІТ від 18.11.2022 в розмірі 1887 грн. 80 коп., судової експертизи № СЕ-19/111-22/50503-ІТ від 23.11.2022 в розмірі 1887 грн. 80 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1