Справа № 642/947/23
Провадження № 1-кп/642/138/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001246 від 02.12.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покотилівка Харківського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 23.11.2022 року в денний час, не пізніше 13 год. 00 хв., знаходився за адресою АДРЕСА_2 , де знаходився в даній квартирі на праві оренди, яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через своє скрутне матеріальне становище ОСОБА_5 вирішив вчинити крадіжку будь-якого майна, яке знаходилось у вказаній квартирі, після чого зайшовши в приміщення кухні, останній побачив на столі настільну газову плиту з двома конфорками ТМ «Gefest ПНС 2 700-02», яка належала ОСОБА_6 .

Саме в той час, у нього виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, та будучи достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв.24 лютого 2022 року строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента № 573/2022 від 12.08.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 (остання редакція від 21.11.2022), реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні кухні загального користування, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі столу настільну газову плиту з двома конфорками ТМ «Gefest ПНС 2 700-02», вартістю 1000 гривень 00 копійок, що підтверджено висновком судово товарознавчої експертизи № 625 М від 06.12.2022, що належить ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_5 покинув місце скоєння злочину, звернувши на свою користь викрадене майно, розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 гривень 00 копійок.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів що характеризують його особистість, відомостей про процесуальні витрати, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення та кваліфікує дії ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, не одружений офіційно не працює, має постійне місце проживання.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 41 від 18.01.2023 року ОСОБА_5 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_5 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Харківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення волі або обмеження волі, та не становить високу небезпеку для суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на нього обов`язків відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням того що потерпілий матеріальних претензій до обвинуваченого не має, оскільки шкода йому повністю відшкодована до початку судового розгляду, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, він в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, а також його наслідки, щирого каяття, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення, потерпілого, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.

Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення.

Потерпілим ОСОБА_6 було заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн., та моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав особи, при цьому моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

До початку судового розгляду потерпілим надано відомості, що обвинувачений ОСОБА_5 йому повністю відшкодував шкоду, тож матеріальних претензій він до обвинуваченого не має. Від своїх позовних вимог відмовився.

Відповідно до вимог ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Частиною 1 статті 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_6 відмовився від цивільного позову у зв`язку з повним відшкодуванням завданих йому збитків обвинуваченим, підстав для неприйняття відмови від позову судом не встановлено, тому суд вважає за можливе прийняти відмову потерпілого від цивільного позову та з врахуванням вимог п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі за цивільним позовом.

Процесуальні витрати необхідно стягнути з ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 625М від 06.12.2022 у розмірі 566,31 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту припинився 13.03.2023 року, після чого не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1