печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2023 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0002378 від 10.07.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мінськ, білоруса, громадянина Білорусії, з професійно-технічною освітою, який не одружений, не працюючий, не зареєстрований на території України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_12 в кінці грудня 2017 року, більш точного часу у ході досудового розслідування не вдалось встановити, близько 22.00 год., разом із ОСОБА_13 проїжджали на автомобілі BMW темного кольору центральною частиною міста Києва. Проїжджаючи по одній із центральних вулиць міста Києва, вони виїхали за допомогою автомобіля на пішохідну зону, на що отримали усне зауваження від раніше не відомого ОСОБА_11 щодо своїх дій.

Почувши це, у ОСОБА_13 та у ОСОБА_12 виник спільний злочинний умисел спрямований на викрадення людини, якою виявився ОСОБА_11 , з подальшим нанесенням йому тілесних ушкоджень та з метою його покарання за такі зауваження їм.

Так, зупинивши автомобіль, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вийшли із транспортного засобу, раптово підійшли до ОСОБА_11 та діючи із прямим умислом за попередньою змовою групою осіб, заштовхали останнього на заднє пасажирське сидіння автомобіля, таким чином групою осіб відкрито захопили потерпілого проти його волі, та перемістили із місця події у інше місце з вищенаведеною метою.

Перебуваючи в салоні вищевказаного автомобілю, ОСОБА_12 дістав предмет ззовні схожий на пістолет для його демонстрації потерпілому ОСОБА_11 з метою погрози його життю та здоров`ю, вчинивши при цьому реальну загрозу його життю небезпечним для життя та здоров`я способом.

Таким чином ОСОБА_12 своїми умисними діями, які виразились у викраденні людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Окрім того, продовжуючи свої незаконні дії, по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 того ж дня, близько 22.30 год. перевезли його за невідомою адресою, що у центральній частині міста Києва, більш точної адреси органу досудового розслідування не вдалось встановити, дістали ОСОБА_11 , шляхом застосування фізичної сили, із автомобіля та вивели у арку між дорогою та внутрішнім двором будинку, діючи при цьому умисно за попередньою змовою групою осіб. В подальшому ОСОБА_13 , демонструючи предмет схожий на ніж, примусив потерпілого ОСОБА_11 проти його волі справити природні потреби, тобто вчинити дії, що суперечать його волі, що останній вимушений був зробити. В той час ОСОБА_12 , демонструючи предмет ззовні схожий на пістолет, почав наносити потерпілому ОСОБА_11 ногами численні тілесні ушкодження, наносячи побої та вчиняючи інші насильницькі дії, спричинивши потерпілому фізичні та моральні страждання з метою буцім-то покарання потерпілого за його попередні зауваження до них.

Надалі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , шляхом погроз та демонстрації предмету ззовні схожого на пістолет, висловили вимогу потерпілому лягти на землю, обличчям вниз, та пити воду із калюжі, що останній на їх вимогу зробив. Указані погрози ОСОБА_11 супроводжувались з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 фізичною розправою, побоями та іншими насильницькими діями, спричиняючи потерпілому фізичні та моральні страждання.

В подальшому ОСОБА_13 , висловлюючи потерпілому ОСОБА_11 погрози фізичною розправою із застосуванням предмету, схожого на ніж, почав різати одяг останнього, а саме штани та куртку, у які був одягнутий ОСОБА_11 , при цьому порізавши руку потерпілому. В цей час ОСОБА_12 продовжував демонструвати предмет схожий на пістолет та висловлювати погрози життю та здоров`ю потерпілого. Указані події відбувались у грудні, при низькій температурі повітря, що спричиняли фізичні та моральні страждання та були небезпечними для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , з порушенням прав та основоположних свобод його як людини та громадянина.

Усі вказані дії, супроводжувались з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 явною неповагою до ОСОБА_11 , як до особи, із зневажливим ставленням до її основоположних прав та свобод, закріплених у Конституцією та законами України, знімались ОСОБА_12 на відео з допомогою мобільного телефону. Після нанесення потерпілому ще декілька разів побоїв ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , залишивши ОСОБА_11 на вулиці, з місця вчинення кримінального правопорушення поїхали.

Таким чином ОСОБА_12 своїми умисними діями вчинив катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечили його волі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 127 КК України.

Крім того ОСОБА_13 , не бажаючи припиняти свої злочинні дії, того ж дня, близько 22.40 год., шляхом демонстрування предмету схожого на ніж потерпілому ОСОБА_11 , прикладаючи його до шиї потерпілого, висловив вимогу стати останньому на коліна, висловити свої «останні слова», звернувшись до ОСОБА_12 з вимогою вистрелити в голову потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 , на виконання вказаної вимоги ОСОБА_13 , продовжуючи реалізацію їх спільного злочинного умислу, направленого на погрозу вбивством ОСОБА_11 , діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб, підніс пістолет до голови потерпілого та вистрілив холостим патроном біля голови ОСОБА_11 .

Тобто, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили погрози вбивством ОСОБА_11 , які були реальними та сприймались потерпілим як такі, що можуть здійснитись, та об`єктивно свідчили про реальність цієї погрози для його життя і здоров`я.

Таким чином ОСОБА_12 своїми умисними діями, які виразились у погрозі вбивством, вчинили кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 129 КК України.

31 травня 2023 року між прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_12 за участі захисника, за письмової згоди потерпілого ОСОБА_11 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор, захисник та обвинувачений ОСОБА_12 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127 КК України як кримінальні правопорушення (злочини), а також за ч.1 ст. 129 КК України як кримінальне правопорушення (проступок). Обвинувачений ОСОБА_12 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень, щиро розкаявся, примирився з потерпілим ОСОБА_11 та відшкодував йому заподіяну шкоду.

Крім того, при укладанні даної угоди були враховані істотні обставини, а саме наявність суспільного інтересу у вирішені даної справи в найкоротший час, та примирення обвинуваченого з потерпілим. Так, обвинувачений ОСОБА_12 за час розгляду справи вступив до лав Збройних Сил України за контрактом як доброволець -іноземець, громадянин Республіки Білорусь, перебуває на військовій службі як стрілець 1 взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , до моменту обрання запобіжного заходу здійснював захист України безпосередньо в зоні бойових дій, пройшов навчання та здобув військово-облікову спеціальність (103) «гранотоментник РПГ-7». Згідно ст. 17 Конституції України Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. А отже, як було погоджено сторонами угоди, призначення ОСОБА_12 покарання без реального позбавлення волі та подальша його участь в захисті суверенітету і територіальної цілісності України відповідає суспільному інтересу. Також сторонами угоди визначено можливим визначити наступне:

звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, на підставі ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002378 від 10.07.2020, закрити;

призначити ОСОБА_12 узгоджене сторонами покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.75КК України звільнити засудженого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном, з покладенням обов`язку передбаченого п.2 ч. 3 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та інших обов`язків, які вирішить покласти на ОСОБА_12 суд.

Потерпілим ОСОБА_11 надана добровільна письмова згода від 22.05.2023 на укладення цієї угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 про визнання винуватості.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просила угоду затвердити і призначити обвинуваченому за ч.2 ст. 127 КК України узгоджену в ній міру покарання, а за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 129 КК України звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання за злочин, передбачений ч.2 ст. 127 КК України, а за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 129 КК України звільнити ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_12 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КК України за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті, погодився з правильністю кваліфікації його дій органом досудового розслідування. Обвинувачений ОСОБА_12 щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні. Причину вчинення ним цих кримінальних правопорушень пояснив «стадним інстинктом», бажанням стати «частиною чогось важливого», вплив компанії. Зазначив, що предмет, схожий на пістолет, яким він погрожував того дня потерпілому ОСОБА_11 , це був стартовий пістолет - спортивний інвентар ОСОБА_13 , у якого також при собі був ніж. Пояснив, що на початку судового розгляду він не визнавав свою вину, оскільки не знав, як треба, не розумів.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, під час якого було проведене повне судове слідство із дослідженням всіх зібраних у кримінальному провадженні під час досудового розслідування доказів.

Так, ч. 1 ст. 285 КПК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені цією статтею, зокрема:

- два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

- три роки у разі вчиненні кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язковим для суду.

Так, ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст. 146 КК України, яке є нетяжким злочином, а також кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст. 129 КК України (ч.ч. 2,4 ст. 12 КК України).

Виходячи з фактичних обставин, так як вони викладені в обвинувальному акті, подія вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень мала місце наприкінці грудня 2017 року, відтак, на час судового розгляду сплинув, передбачений п.п.1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України 2-х та 3-х річний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, з огляду на щире каяття обвинуваченого ОСОБА_12 та його згоду на закриття кримінального провадження відносно нього з нереабілітуючих підстав, наслідки чого йому були судом роз`яснені, приходить до висновку про необхідність задоволення угоди про визнання винуватості в цій частині та звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 129 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 127 КК України, згідно ч.5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого завдана шкода правам і законним інтресам потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_11 .

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав свою письмову згоду від 22.05.2023 на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 та призначення останньому за ч.2 ст. 127 КК України узгоджену в ній міру покарання з випробування, а за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 129 КК України звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому, потерпілий ОСОБА_11 відмовився від свого цивільного позову від 20.04.2021 на суму 200 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т.1 а.с. 88-92), пославшись на те, що на даний час ОСОБА_12 йому відшкодовано 90 тис. грн., а також є домовленість між ними про відшкодування йому ОСОБА_12 ще 10 тис. грн., останній перед ним вибачився, а відтак, його влаштовує такий компроміс, і він не має до обвинуваченого ОСОБА_12 наразі претензій.

Крім того, в судовому засіданні захисником ОСОБА_10 були долучені платіжні інструкції АТ КБ «Приватбанк» від 16.06.2023 про перерахування адвокатом через систему Приват24 з власного рахунку на користь отримувача - потерпілого ОСОБА_11 ще 10 тис. грн., на виконання перед потерпілим з боку ОСОБА_12 зобов`язань по повному відшкодуванню завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди в сумі 100 тис. грн., відповідно до розписки ОСОБА_11 від 22.05.2023 року.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, як і написання потерпілим ОСОБА_11 письмової згоди на укладаня цієї угоди. При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_12 обвинувачення, даних про його особу та обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 за участі його захисника та за наявності письмової згоди потерпілого відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

При цьому, з огляду на той факт, що на даний час ОСОБА_12 , як іноземець - громадяни Республіки Білорусь, є військовослужбовцем за контрактом з Міністерством оборони України від 25.08.2022, строком на 3 роки (т.3 а.с.5-8), і відповідно до довідки від 26.08.2022 ОСОБА_12 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 (т.3 а.с. 4), то відповідно до вимог ч.4 ст. 76 КК України суд вважає необхідним у випадку звільнення його від відбування покарання з випробуванням, покласти нагляд за виконанням вироку суду на командира військової частини НОМЕР_1 .

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень до ч. 9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертиз, а саме:

- портретної експертизи №16369/20-35 від 23.07.2020 КНДІСЕ на суму 16344,00 гривень (т.2 а.с. 56);

- експертизи відео, звукозапису №23-1/273 від 07.07.2020 КНДЕКЦ при МВС України на суму 2615,20 гривень (т.2 а.с. 98);

- експертизи відео, звукозапису №СЕ-19/111-20/44933-ІВ від 17.09.2020 КНЕКЦ при МВС України на суму 2615,20 гривень (т.2 а.с. 128), -

на загальну суму 21 574, 40 гривень, суд на підставі ч.2 ст. 124 КПК України вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 від 20.04.2021 на суму 200 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т.1 а.с. 88-92), суд вважає необхідним відмовити, з огляду на позицію потерпілого в судовому засіданні, який від вказаногого позову відмовився.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 та 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

Затвердити угоду від 31 травня 2023 року між прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_12 про визнання винуватості.

ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 127 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 /три/ роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_12 в період іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації під час його перебування в статусі військовослужбовця - до командира відповідної військової частини, а у випадку припинення проходження ним військової служби - до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти під час його перебування в статусі військовослужбовця - командира відповідної військової частини, а у випадку припинення проходження ним військової служби - уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїзжати за межі України без погодження під час його перебування в статусі військовослужбовця - з командиром відповідної військової частини, а у випадку припинення проходження ним військової служби - з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за засудженим - військовослужбовцем (за контрактом) ОСОБА_12 , звільненим від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ч.4 ст. 76 КК України покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а у випадку закінчення проходження ним військової служби - на уповноважений орган з питань пробації.

ОСОБА_12 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, на підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002378 від 10.07.2020, за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, закрити у зв`язку із закінчення строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави (Банк отримувача: ДКСУ, м.Київ, , МФО 820172, рахунок отримувача: UA1012089) процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертиз, а саме:

- портретної експертизи №16369/20-35 від 23.07.2020 КНДІСЕ на суму 16344,00 гривень;

- експертизи відео, звукозапису №23-1/273 від 07.07.2020 КНДЕКЦ при МВС України на суму 2615,20 гривень;

- експертизи відео, звукозапису №СЕ-19/111-20/44933-ІВ від 17.09.2020 КНЕКЦ при МВС України на суму 2615,20 гривень, -

а всього на загальну суму 21 574 /двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири/ гривні 40 коп.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 від 20.04.2021 про стягення з обвинуваченого ОСОБА_12 200 000 гривень на відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої внаслідок кримінальних правопорушень, відмовити.

Речові докази:

- DVD-R диск із двома відеозаписами, що надішов разом із заявою потерпілого ОСОБА_11 від 06.05.2020 (т.2 а.с.11-12), CD-R диск із фото, що здійснювались під час затримання ОСОБА_12 , що надійшов із заявою працівника поліції ОСОБА_14 від 16.06.2020 (т. 2 а.с. 113-114, 138), DVD-R диск із фото та відео, що були скопійовані з мобільного телефону «Айфон» чорного кольору ОСОБА_12 , оглянуті протоколом від 29.05.2020 (т.2 а.с. 86, 138), - які зберігаються у матеріалах судового кримінального провадження, залишити там же;

- мобільний телефон марки «Айфон» imei: НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_12 (т.2 а.с. 138), залишити останньому.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів після проголошення в разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1