Справа № 462/1231/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/547/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 462/1231/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Воловець Закарпатської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн; за ч. 4 ст. 186 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 визначено рахувати з моменту фактичного затримання - 02.01.2023 з 08.00 год.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_11 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 2.01.2023 близько 19.10 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Широка, 64, діючи в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, та Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 7 листопада 2022 року, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року за № 2738-IX, завдав потерпілому ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження у виді удару кулаком правої руки в ділянку лівої частини обличчя, тобто із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинив відкрите викрадення його майна (грабіж), а саме наплічної сумки, в якій знаходились грошові кошти в сумі 5000 грн, два гаманці, які матеріальної цінності не становлять, паспорт громадянина України, посвідчення водія, посвідчення кранівника, видані на прізвище ОСОБА_10 , банківська картка «Укрсиббанк» № НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi Note 11» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» за номером НОМЕР_2 вартістю 6799,20 грн, а всього викрав майна на загальну суму 11799,20 грн, після чого залишив місце події, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

Окрім того, ОСОБА_5 , 02.01.2023, виявивши у викраденій сумці банківську карту ПАТ «Укрсиббанк» № НОМЕР_1 , видану на ім?я ОСОБА_10 , яка є офіційним документом відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 36 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та умисно привласнив її з метою подальшого незаконного використання, до моменту затримання працівниками поліції, чим вчинив привласнення офіційного документа.

На вирок суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок щодо ОСОБА_5 змінити та призначити останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, встановивши йому при цьому іспитовий строк.

Апелянт вважає, що розмір призначеного покарання не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного внаслідок суворості.

Звертає увагу, що прокурор у судовому засідання просила призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, а потерпілий повідомив, що обвинувачений повністю відшкодував йому завдані збитки та просив не призначити останньому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Вважає, що судом не було враховано фактичний стан здоров`я обвинуваченого, перенесені ним операції, позицію потерпілого, а також, що ОСОБА_5 є батьком 3 дітей, про що зазначав у своїх показаннях.

Зазначає, що ОСОБА_5 жалкує про скоєне та щиросердечно розкаюється.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви. Обвинувачений ОСОБА_12 підтвердив, що він щиро розкаюється у вчиненому, глибоко усвідомлює наслідки злочину. Повідомив, що він примирився з потерпілим та відшкодував завдану шкоду. Стверджує, що має намір працевлаштуватися та вести законослухняний спосіб життя.

Прокурор ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника. Звертає увагу, що як прокурор, так і потерпілий просили суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Наголосив, що ОСОБА_5 вчинив злочин у неповнолітньому віці. Прокурор звертає увагу суду на те, що в Україні стартував пілотний проект з імплементації міжнародних стандартів правосуддя дружнього до дитини, затверджений спільним наказом Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики України від 01.06.2023 № 150/445/2077/5/187, який передбачає запровадження відновних та гуманних підходів до дітей, які порушили закон. Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив злочин у неповнолітньому віці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 просила задовольнити апеляційну скаргу захисника та звільнити сина від відбування покарання з випробуванням. Повідомила, що у сина після ДТП серйозні проблеми зі здоров`ям та він потребує додаткового оперативного втручання.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав позицію захисту щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення його волі. Повідомив апеляційному суду, що він примирився з обвинуваченим, той відшкодував завдану йому шкоду. Зазначив, що ОСОБА_5 є молодою людиною, якій слід надати шанс на виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону повною мірою не дотримався.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі захисником також не оскаржується.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_11 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному, добровільно відшкодував завдані збитки, кримінальне правопорушення вчинив у неповнолітньому віці, що судом віднесено до обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання із застосуванням ст. 69, 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі, так як обвинувачений може бути виправлений лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Згідно із ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При прийнятті рішення про необхідність відбуття обвинуваченим покарання реально суд першої інстанції недостатньо врахував особу винного; обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини справи.

Так, ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільно відшкодував шкоду, завдану злочином, що є обставинами, які пом`якшують покарання; при цьому обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Крім того, відповідно до досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 від 30.03.2023, складеної начальником Сектору ювенальної пробації м. Львова Філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області О.Дзюбінським, виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Також судом першої інстанції не враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який після ДТП переніс ряд операцій, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4200, а також випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 2548.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційної пояснив, що ОСОБА_5 відшкодував завдані йому збитки, зокрема родичі обвинуваченого сплатили йому кошти у сумі 20000 грн, працівники поліції повернули йому мобільний телефон, який вилучили у обвинуваченого, та підтвердив, що претензій до ОСОБА_5 не має та в майбутньому мати не буде.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_5 є батьком трьох малолітніх дітей.

З урахуванням викладених обставин справи, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У решті вирок суду слід залишити без зміни.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ст.ст. 69, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обв`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4