Провадження № 1-кп/740/95/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

під час судового засідання в залі суду у м. Ніжині у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області розглядається зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб без визначення розміру застави, зазначаючи, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, надавши письмове клопотання.

Обвинувачений та захисники заперечували проти клопотання прокурора. Обвинувачений зазначив про нераціональність тримання його під вартою, коли його як навченого військовій справі чоловіка доцільніше залучати до оборони держави. Захисник ОСОБА_8 стверджувала про недоведеність обвинувачення доказами, дослідженими при судовому розгляді, адже склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, виключається через перебування ОСОБА_6 на амбулаторному лікуванні та відсутності можливості прибути до місця служби після закінчення лікарняного через окупацію села де перебував ОСОБА_6 . Діяння ж ОСОБА_6 , вчинені під час окупації, не містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Реальність існування ризиків, на які посилається прокурор, не доведено. Застосування безальтернативного запобіжного заходу не відповідає Конституції України. У вересні 2022 року строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчився, та не міг бути продовжений строк, що сплив, положення ст. 615 КПК України були застосовані безпідставно, оскільки бойові дії не велися, міцність соціальних зв"язків ОСОБА_6 не дає підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Захисник ОСОБА_7 акцентував увагу на тому, що визначення безальтернативного запобіжного заходу порушує права людин, не відповідає практиці Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2023 строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 07.07.2023 включно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження строку тримання під вартою допускається, якщо існуюють обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також коли наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до Указу Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 176 КПК України передбачений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час тримається під вартою. Водночас характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Попри наявність у обвинуваченого постійного місця проживання і сім`ї, співмешканки, яка не є його законною дружиною, та сина, а відтак і стійких соціальних зв`язків, за обставин даної справи і обвинувачення у вчиненні дій, направлених на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України під час воєнного стану, перехід на бік ворога, вступ на службу до військових рф під час тимчасової окупації, суд доходить переконання, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, та визнані наявними при продовженні судом 11.05.2023 строку тримання обвинуваченого під вартою існувати не перестали, зокрема можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з урахуванням і того, що не всі свідки на даний час допитані у суді. За таких обставин цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливе, оскільки незавершено дослідження доказів сторін, у тому числі допитів свідків. Завчасно узгоджене зі сторонами судове засідання 15.06.2023 в межах строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою не відбулося з причин неможливості явки захисників.

Твердження захисника про незаконність продовження строку дії запобіжного заходу ухвалою суду від 22.09.2022 та застосування ст. 615 КПК вже були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Застосування будь-яких інших запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, прямо заборонено законодавцем.

Ураховуючи, що суд дійшов висновку про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які не зменшилися, зокрема і впливу на свідків та ухилення від суду, а ОСОБА_6 обвинувачається у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.2 ст. 111 КК України, відповідно до положень ч.ч. 6, 8 ст. 176 КПК України до ОСОБА_6 під час дії воєнного стану підлягає застосуванню запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно абзацу восьмого частини 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи дану норму кримінального процесуального закону та обставини інкримінованих обвинуваченому діянь на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, суд не знаходить підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 серпня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали негайно надіслати до Державної установи "Чернігівський слідчий ізолятор" (14000, м.Чернігів, вул. Реміснича, 2, ел. адреса: ) для виконання, та вручити обвинуваченому до відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п"яти діб з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 28 червня 2023 року.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3