ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2022 року за № 0001771, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 18 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

10 листопада 2017 року Октябрським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбвлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 18 січня 2023 року та зараховано в цей строк попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 12 серпня 2022 року до 18 січня 2023 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора задоволено й стягнуто з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого на користь:

Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації - 24 666 гривень 01 копійку;

Департаменту охорони здоров`я та соціального розвитку Полтавської міської ради - 1 433 гривні 37 копійок.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 серпня 2022 року приблизно об 11 годині по вул. Восьмого Березня, 6 у м. Полтава, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 кухонним ножем два удари в грудну клітину та по одному удару в перенісся й тулуб, заподіявши ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді рани м`яких тканин підкрильцевої ділянки справа з пошкодженням підкрильцевої вени й артерії з розвитком: двобічного пневмогемотораксу, післятравматичного пульмоніту нижньої долі правої легені, пневмомедіастинуму й напруженої підшкірної емфіземи м`яких тканин шиї та грудної клітини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 18 січня 2023 року, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при обранні заходу примусу не в повній мірі врахував: дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав вину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, є особою молодого віку, має дружину та малолітню дитину на утриманні, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває; відсутність тяжких наслідків для потерпілого й думку останнього про відсутність до ОСОБА_8 претензій, а тому з огляду на всі обставини справи виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, пославшись, окрім наведених у ній доводів, на те, що ОСОБА_8 бажає брати участь у обороні України, а потерпілий раніше притягувався й на даний час притягується до кримінальної відповідальності за насильницькі злочини, позицію обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.1 ст.121 КК України як заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи захисника про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України колегія суддів уважає необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його обставини, особу обвинуваченого, який судимий (а.п.91-92, 96-97), не працює, характеризується посередньо, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, та обставин, що його обтяжують вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння й рецидив злочинів.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Усупереч аргументам захисника, застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення тяжкого злочину має мати для цього вагомі та достатні підстави, яких апеляційний суд у даному кримінальному провадженні не вбачає.

Доводи апелянта про відсутність тяжких наслідків для потерпілого позбавлені підстав, оскільки обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, яке становило небезпеку для життя останнього, у вигляді рани м`яких тканин підкрильцевої ділянки справа з пошкодженням підкрильцевої вени й артерії з розвитком: двобічного пневмогемотораксу, післятравматичного пульмоніту нижньої долі правої легені, пневмомедіастинуму й напруженої підшкірної емфіземи м`яких тканин шиї та грудної клітини. Через це потерпілий безумовно зазнав сильного фізичного болю й мук, як під час травмування, так і майбутнього необхідного тривалого лікування. При цьому, притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, на що без відповідного підтвердження посилалась захисник у судовому засіданні апеляційної інстанції, жодним чином не впливає на високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 злочину проти життя й здоров`я потерпілого, який відповідно до встановлених судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України обставин, які підтверджено й самим обвинуваченим, будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_8 не здійснював, а навпаки намагався заспокоїти останнього. Натомість, обвинувачений, діючи умисно, раптово наніс множинні ножові поранення ОСОБА_9 , не зупинявся доки потерпілий не впав не впав на землю.

Водночас потерпілий наполягав на призначенні ОСОБА_8 суворого покарання, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове засідання місцевого суду від 06 січня 2023 року (35:15-35:20 хвилини), а тому твердження захисника в названій частині неспроможні.

Обвинувачений хоча і є особою молодого віку, однак вже з 2012 року двічі засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, за що відбував тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив і знову приблизно через рік після відбуття покарання вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про те, що він вперто не бажає ставати на шлях виправлення.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено даних, які би вказували на позитивну характеристику ОСОБА_8 , його придатність до несення військової служби в умовах воєнного стану, те, що він перебуває на військовому обліку, проходив військову службу, має досвід бойових дій або ж з приводу надходження до установи попереднього ув`язнення чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації обвинуваченого, про що наводить аргументи апелянт. Не надано відомостей про зазначене також стороною захисту в суді апеляційної інстанції. Наведені ж вище обставини вчиненого обвинуваченим злочину й дані про його особу свідчать про неможливість досягнення мети заходу примусу в умовах певного контролю за поведінкою останнього без відбування реального покарання.

З огляду на відсутність у ОСОБА_8 працевлаштування та законних джерел доходу, посилання на наявність у нього утриманців також є непереконливими.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений перебуває в цивільному шлюбі, має малолітню дитину, однак зазначені дані самі по собі не є мотивованою й достатньою підставою для зміни способу виконання обраного ОСОБА_8 заходу примусу.

Інші обставини (щире каяття обвинуваченого, що включає в себе повне визнання вини й надання критичного осуду своїй поведінці, неперебування його на обліках у медичних закладах) належним чином враховано місцевим судом при призначенні ОСОБА_8 покарання, зокрема і, як обставина, що пом`якшує покарання (щире каяття), через це відсутні підстави для їх повторного врахування.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 18 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4