КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0001558 стосовно -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого двірником у школі №1 м. Ірпеня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 24.01.2023 року Ірпінським міським судом Київської області за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 2 місяці;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 23.03.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ірпінського міського суду Київської області від 24.01.2023 року, більш суворим за даним вироком ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 05.08.2021 року о 20 год. 37 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна прибув до магазину «ЕКО-маркет», що розташований за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Грибоєдова, 13. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, таємно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, перебуваючи у тому ж місці у той же час, побачив на паркувальному майданчику велосипед марки «Crossbike» чорно-салатового кольору, який був пристебнутий до металевого турнікету за допомогою тросу, та шляхом роз`єднання руками кінців вказаного тросу викрав вказаний велосипед, вартістю 4695 гривень 74 копійки, який належить ОСОБА_8 . У подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 4695 гривень 74 копійки.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

На даний вирок захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Ірпінського міського суду Київської області від 31.03.2023 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 шість місяців, яке є співрозмірним вчиненому кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, апелянт вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного прокарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України та положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, роль обвинуваченого при вчиненні ним злочину, а також ту обставину, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває мати, яка є пенсіонером, має невеликий розмір пенсії і постійно хворіє, відсутність скарг за місцем проживання, відношення обвинуваченого до скоєного, а також його молодий вік.

Крім того вказує, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, яка перебуває на його повному утриманні, під час повномасштабного вторгнення російських військ на територію України в перші дні війни записався до територіальної оборони, де здійснював фізичну допомогу Збройним Силам України щодо контролювання відведеної ділянки місцевості по фіксації переміщення російських військових в м. Ірпінь, що свідчить про громадську свідомість ОСОБА_7 та сумлінність під час виконання покладених на нього обов`язків, а тому суд першої інстанції мав можливість та законні підстави для призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження №0001558 стосовно ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, надав детальні пояснення з приводу обставин його вчинення, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи. При цьому, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання, який вид та розмір покарання повинен бути призначений обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, даних про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, викрадене майно потерпілій повернуто, а також наявності такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке призначив в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України і даний вид та строк покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Остаточне покарання ОСОБА_7 суд вірно визначив на підставі ч.4 ст. 70 КК України, оскільки останній вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, 05.08.2021 року, тобто до постановлення стосовно нього попереднього вироку Ірпінським міським судом Київської області від 24.01.2023 року.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника щодо наявності підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання, оскільки будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжує систематично вчиняти нові злочини, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи.

Доводи захисника про те, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває мати, яка є пенсіонером, має невеликий розмір пенсії і постійно хворіє, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять таких даних, а посилання захисника на ту обставину, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, а також, що під час повномасштабного вторгнення російських військ на територію України в перші дні війни він записався до територіальної оборони не може бути безумовною підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про його особу, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_7 призначеного йому покарання.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і підстав для пом`якшення призначеного йому покарання не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2023 року у кримінальному провадженні №0001558 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3