ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора (відеоконференція) ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 січня 2023 року в кримінальному провадженні №0000350 від 22.08.2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стерче, Глибоцького району, Чернівецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 січня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Запобіжний захід у виді застави в розмірі 156 000 грн., звернуто в дохід держави на допомогу ЗСУ.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ЄУНСС: 723/3940/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/140/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем у військовому званні солдат, ст.ст. 1, 4 дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних і вчинків.

22.08.2022 року близько 12 години 35 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,61 проміле), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touran», д.н.з. НОМЕР_2 . рухався в світлу пору доби, поза межами населеного пункту, по автодорозі Р-62 сполученням «Криворівня-Вижниця-Сторожинець-Чернівці", зі сторони м. Вижниця в напрямку м. Сторожинець, на швидкості більше - 120 км/год., що перевищує дозволену на даній ділянці автомобільної дороги.

У той же час, наближаючись до бетонної споруди з надписом: «Вижницький район», яка знаходиться між населеними пунктами с. Лукавці, Вижницького району та с. Стара Жадова, Чернівецького району, водій ОСОБА_6 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом та допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вліво з подальшим його перекиданням.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля марки «Volkswagen Touran» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 1997 року народження, ОСОБА_12 , 1998 року народження та ОСОБА_13 2004 року народження спричинені легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку як наслідок відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 10.1 та 12.6. (г) ПДР України, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками.

На даний вирок суду надійшли апеляційні скарги заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор у поданій апеляційній скарзі не заперечує фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, однак вважає, що вирок районного суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до призначення зам`якого покарання, що явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого.

Стверджує, що районним судом не було враховано належним чином тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочин за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років.

Зазначає, що районним судом не враховано тяжких невідворотних наслідків у вигляді смерті людини, які не можуть бути компенсовані відшкодування шкоди у матеріальному вираженні.

Вважає, що думка потерпілої щодо відсутності претензій хоча і може враховуватись при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.

Звертає увагу на те, що районний суд посилаючись на пом`якшуючі покарання обставини не вказав, яким саме чином вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину або призвели до позитивних змін у особистості обвинуваченого, що дають беззаперечні підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Стверджує, що посилання районного суду на щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є непереконливим, оскільки ОСОБА_6 визнав факт вчинення ним злочину під тиском неспростовних доказів.

Вказує на те, що відсутність претензій з боку потерпілої не свідчить про відшкодування заподіяних збитків або усунення шкоди, враховуючи що інших підтверджень цьому в матеріалах справи немає.

Зазначає, що районним судом помилково враховано перебування у стані алкогольного сп`яніння, як обставину яка обтяжує покарання, оскільки ця обставина охоплюється диспозицією інкримінованої статті.

Вважає безпідставним визнання районним судом, як пом`якшуючої покарання обставини, факт перерахування коштів в розмірі 156 000 грн. на ЗСУ, оскільки вказані дії були вчинені іншою особою - ОСОБА_15 , як заставодавцем.

Посилається на те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем і вчинені ним протиправні дії підривають авторитет Збройних Сил.

Просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок в цій частині, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Захисник ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не заперечує правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , однак вважає призначене районним судом покарання у виді 1 року позбавлення волі надто суворим, таким що не відповідає особі обвинуваченого та обставинам справи.

Стверджує, що районний суд безпідставно не застосував вимоги ст. 58 КК України, не призначив замість позбавлення волі строком на 1 рік покарання у вигляді службового обмеження на той самий строк.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, його професія та посада є вкрай важливою в умовах воєнного стану, а тому, оскільки метою покарання є виправлення засудженого, вважає за необхідним замінити

Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, вчинив злочин вперше.

Вважає, що покарання у виді 1 року службового обмеження буде достатнім та справедливим, відповідатиме ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_6 не представляє підвищену суспільну небезпеку, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавлення права керувати транспортними засобами на п`ять років. На підставі ст. 58 КК України, замінити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк в 1 рік, з відрахування в дохід держави 10 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем у військовому звані солдат, ст.ст. 1, 4 дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних і вчинків.

22.08.2022 року близько 12 години 35 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,61 проміле), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touran», д.н.з. НОМЕР_2 . рухався в світлу пору доби, поза межами населеного пункту, по автодорозі Р-62 сполученням «Криворівня-Вижниця-Сторожинець-Чернівці", зі сторони м. Вижниця в напрямку м. Сторожинець, на швидкості більше - 120 км/год., що перевищує дозволену на даній ділянці автомобільної дороги.

У той же час, наближаючись до бетонної споруди з надписом: «Вижницький район», яка знаходиться між населеними пунктами с. Лукавці, Вижницького району та с. Стара Жадова, Чернівецького району, водій ОСОБА_6 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом та допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вліво з подальшим його перекиданням.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля марки «Volkswagen Touran» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 1997 року народження, ОСОБА_12 , 1998 року народження та ОСОБА_13 2004 року народження спричинені легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку як наслідок відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 10.1 та 12.6. (г) ПДР України, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а також у кваліфікації його дій за ч.3 ст. 286-1 КК України.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки у поданих апеляційних скаргах не оспорюється доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційних скаргах.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, колегія судді приходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судова колегія вважає, що таких вимог суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання районний суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується, на диспансерному обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, що на думку суду істотно знижує ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого.

Районним судом встановлено обставини, які пом`якшують покарання а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди потерпілій, ініціювання питання про перерахування суми застави на потреби ЗСУ.

Вищевказане на думку районного суду є достатнім для застосування ст. 69 КК України, а саме призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З таким висновком районного суду не погоджується колегія апеляційного суду, оскільки районним судом не в повній мірі враховано характер, ступінь тяжкості скоєного злочину, який віднесений до категорії тяжких злочинів, а також конкретні обставини його скоєння.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.

Наявність таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та визнання вини, відшкодування шкоди потерпілій, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та не дають підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Районним судом не було належним чином враховано обставини вчинення злочину, а саме характер порушень вимог ПДР, адже обвинувачений свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, крім того рухався зі швидкістю, яка перевищувала 120 км/год, чим ставив під загрозу не тільки своє життя і життя пасажирів в його автомобілі, а і інших учасників дорожнього руху.

Посилаючись на відшкодування шкоди потерпілій як на обставину, яка пом`якшує та зменшує тяжкість вчиненого злочину, районний суд не врахував, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому відшкодування шкоди потерпілій не є тією обставиною, яка суттєво зменшує тяжкість вчиненого злочину.

Наведені районним судом пом`якшуючі обставини не дають підстави для призначення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, однак є достатніми для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 мінімального покарання визначеного санкцією інкримінованої статті.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Районний суд не мотивував належним чином, як встановлені ним обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину в даному випадку, та є достатніми для призначити основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті.

За таких обставин вирок районного суду частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасування із ухваленням нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Також враховано особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Обставинними, які пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій та бажання звернути заставу на допомогу ЗСУ.

Однак, вказані обставини та характеризуючі дані не є такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і не можуть бути підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, а є підставою для призначення мінімального покарання за інкримінованою статтею.

Згідно ч.4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

За таких обставин, вчинення злочину в стані сп`яніння, яке передбачене диспозицією ст. 286-1 КК України, не може бути обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , ця обставина не зазначена у обвинувальному акті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у мінімальній межі санкції інкримінованого йому злочину, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду на підставі наведених доводів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 409, 414, 420, 615 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 січня 2023 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати, ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_16 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України і за його вчинення призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 серпня 2022 року по 30 серпня 2022 року.

Взяти під варту ОСОБА_6 в залі суду негайно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_3

[підпис] ОСОБА_2

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

12.05.2023 року

(дата засвідчення копії)