Справа № 297/2347/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/98/23, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2023 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, без освіти, неодруженого, непрацюючого, судимого 10.03.2021 Берегівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.03.2021 і за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Вироком ухвалено речовий доказ: телевізор марки «LG», моделі 55LH6047, який повернуто потерпілому ОСОБА_7 на відповідальне зберігання - повернути потерпілому, як власнику.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, у період часу з 25.05.2022 по 08.06.2022, в невстановлений точний час, ОСОБА_6 , знаходячись біля буднику АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, проник до приватного будинку за вищевказаною адресою, власником якого є ОСОБА_7 , звідки таємно викрав телевізор марки «LG», моделі 55LH6047, чорного кольору, вартістю 10 450 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Ці дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись із вищевказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити. Вважає, що місцевий суд належним чином не обґрунтував призначене йому покарання, не взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини, чим порушив вимоги кримінального закону та КПК України. На переконання апелянта, суд зобов`язаний був визнати обставинами, які пом`якшують покарання відшкодування обвинуваченим завданої шкоди та досудову доповідь органу пробації, відтак при призначенні покарання застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 приписи ст. 69 КК України. Апелянт вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, призначене обвинуваченому покарання, згідно зі ст. 414 КПК України, на його думку, є несправедливим через суворість. Просить вирок змінити, із застосуванням положень ст. ст. 69, 71 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 вказує на те, що вирок є обґрунтованим, доводи, викладені в апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу. Зазначає, що застосування положень ст. 69 КК України щодо покарання (як основного так і додаткового), призначеного за сукупністю вироків, є недопустимим (абз. 5 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»). Прокурор у запереченнях посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вироком Берегівського районного суду від 10.03.2021 за вчинення майже аналогічного кримінального правопорушення. Крім того, перебуваючи на обліку в органах пробації, ОСОБА_6 не дотримався вимог ст. 76 КК України, встановлених вироком суду, у зв`язку з чим органом пробації до суду скеровано подання про скасування іспитового строку на розгляд якого останній не з`явився, що свідчить про його байдуже ставлення до вимог Закону. Щодо відшкодування шкоди потерпілому, то такі дії обвинуваченим вчинені лише після його викриття працівниками поліції. Вважає, що подана обвинуваченим апеляційна скарга є наміром апелянта затягнути судовий процес, тому просить її залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , а також потерпілого ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище учасників судового провадження береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги стороні захисту та потерпілому надіслано відповідно до вимог законодавства, що свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх заходів для повідомлення сторін кримінального провадження про час та місце розгляду апеляційної скарги; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки обвинувачений та потерпілий не подавали; апеляційним судом обов`язковість явки сторони захисту та потерпілого на розгляд кримінального провадження не визнавалась; захисник - адвокат ОСОБА_9 , подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів та даних, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги убачається, що стороною захисту не оспорюється і вид призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, у тому числі й із застосуванням положень ст. 71 КК України. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, зокрема щодо строку призначеного обвинуваченому покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти власності; дані про особу обвинуваченого - раніше судимий, неодружений, непрацюючий; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття та відсутність претензій з боку потерпілого; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено за ч. 4 ст. 185 КК України покарання в межах санкції цієї статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке є мінімальним.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 засуджений згідно вироку Берегівського районного суду від 10.03.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнений з іспитовим строком 2 (два) роки.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 скоїв під час іспитового строку, а також обґрунтовано застосував щодо нього положення ст. 71 КК України і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, апеляційний суд відхиляє.

Посилання сторони захисту на відшкодування обвинуваченим завданої шкоди та досудову доповідь органу пробації апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не дають підстав для застосування положень ст. 69 КК України та пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. При цьому, апеляційний суд визнає слушними доводи заперечення прокурора про те, що застосування положень ст. 69 КК України щодо покарання (як основного так і додаткового), призначеного за сукупністю вироків, є недопустимим (абз. 5 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд належним чином не обґрунтував призначене обвинуваченому покарання, не взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини, чим порушив вимоги кримінального закону та КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються змістом вироку, з якого вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції належним чином обґрунтовано свої висновки та взято до уваги всі пом`якшуючі покарання обставини. При оцінці цих доводів, апеляційний суд бере до уваги доводи заперечення прокурора про те, що обвинувачений відшкодував потерпілому шкоду лише після його викриття працівниками поліції.

При цьому, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2023 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: