Справа № 442/5283/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/318/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2023 року за ч.3 ст. 187 КК України, -

встановила:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_6 , а саме з 19.05.2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено - «тримання під вартою».

Знято арешт, накладений Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2021 року на: гаманець чорного кольору, медичну маску із краплею бордового кольору, грошові кошти п`ять банкнот зі слідами РБК, грошові кошти 38 банкнот номіналом 100 грн., мобільний телефон марки «Нокіа 200», мобільний телефон марки «Хуавей» із сім карткою мобільного оператора «Київстар», пару кросівок марки «Свісс», кофту темно-синього кольору « Басік» із слідами РБК, Джинсові штани «Бартон Менсвеєр» із слідами РБК, пачку сигарет марки «Марвел», камінь із слідами РБК.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, судом визнано доведеним, що 19 травня 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за чужий рахунок шляхом відкритого заволодіння чужим майном, з метою убезпечитись від ідентифікації своєї особи, одягнувши на обличчя захисну маску, прослідувавши за ОСОБА_10 з міста Дрогобич Львівської області до села Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області, прийшов до його господарства, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , відчинивши вхідну хвіртку, незаконно проник на подвір`я, огороджене по периметру спеціально пристосованим для перешкоджання вільному доступу сторонніх осіб парканом, де вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння грошовими коштами, застосувавши при цьому насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Зокрема, реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_6 , в цей же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на відкрите заволодіння чужими грошовими коштами, незаконно проникнувши на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , попередньо взявши з насипу піщано-гравійної суміші камінь, скориставшись моментом коли ОСОБА_10 підійшов до вхідних дверей власного житлового будинку і перебував на сходах, непомітно з-заді підійшов до нього та напав, умисно наніс один удар каменем по голові в ділянці тім`я, а коли ОСОБА_10 став чинити опір і вони обоє впали на землю, з метою подолання опору, взяв своєю рукою за пальці правої руки ОСОБА_10 , викрутив їх та наніс ще два удари каменем в область голови, тобто вчинив насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заподіяв при цьому тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забійної рани в ділянці лівої вушної мушлі, садна в лівій передвушній ділянці, синців з поверхневим осадженням в ділянках лівої вилиці, на чолі справа, синця на передній облямівці нижньої губи в ділянці лівого кута рота, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, підвивих (неповний вивих) проксимальної фаланги четвертого пальця правої китиці, який відноситься до легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, таким чином подолав можливість чинити ОСОБА_10 йому опір, після цього умисно, відкрито дістав із внутрішньої кишені його куртки грошові кошти в сумі 4200 гривень, забрав їх з собою та швидко побіг з території подвір`я у невідомому напрямку, тобто привласнив викрадене та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами в сумі 4200 гривень, поєднаному з проникненням на територію огородженого подвір`я та заподіянням потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше сховище.

На вирок суду адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить дослідити докази та здійснити їх оцінку в повному обсязі; змінити вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2023 року, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_11 з ч. 3 ст. 187 КК України на сукупність кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням мінімально можливого згідно закону покарання, враховуючи щире його каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що, на його думку, вирок є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що невиконання стороною обвинувачення завдань, передбачених законом, на стадії досудового розслідування призвело до порушення процесу збирання, перевірки, дослідження та оцінки доказів, надалі - до невірного встановлення обставин справи, хибної кримінально-правової кваліфікації та, як наслідок, - призначення покарання за злочин, якого обвинувачений не вчиняв. Недоліки досудового розслідування не були виправлені на стадії судового розгляду справи. В процесі були порушені як норми матеріального, так і процесуального права.

Щодо доказів наявності/відсутності кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище», звертає увагу на те, що у цьому випадку приватне домоволодіння не було сховищем будь-яких предметів чи інших цінностей (з матеріалів справи слідує, що на подвір`ї нічого не зберігалося, чим мав намір заволодіти обвинувачений, нібито проникнувши на це подвір`я). Тобто, прокурор не доводила, що подвір`я було сховищем якого не-будь майна. Опису майна також немає, яке зберігалося на подвір`ї. На стадії досудового розслідування докази протилежного не збиралися, не перевірялися та не досліджувалися. Проникнення у сховище інкримінується обвинуваченому без встановлення цієї ознаки.

Наголошує, що потерпілий ОСОБА_10 підтверджував, що частина його подвір`я взагалі немає загорожі (частина куди біг обвинувачений).Свідок ОСОБА_12 також зазначила, що вуличка (частина подвір`я) не закрита.

Підкреслює, що огляд місця події 19 травня слідчим ОСОБА_13 проводився фрагментарно, тільки та частина, що має деяку загорожу, інша частина подвір`я не оглядалася. Такий огляд не відображає реальної картини, а лише створює видимість загородженої території. Лише на фотографії 2 (а.с. 90) зліва видно паркан довжиною 5-6 м.

Отже, виходячи з розміру, конструкції, цілісності загорожа як об`єкт через який проник обвинувачений, на думку апелянта, відсутня.

Захисник зауважує, що сторона обвинувачення посилається також на наявність зачинених воріт. В протоколі огляду місця події від 19 травня слідчим ОСОБА_13 вказано, що на час огляду ворота відкриті. Більш інформативними з цього питання є додатки до протоколу, зокрема фотографія 1, з яких видно, що ворота, як кажуть, «вросли в землю», тобто невідомо коли ними за призначенням хто не-будь користувався. Вони знаходяться своїми нижніми краями в поверхневому шарі грунту, оброслі травою. Імовірно тому під час огляду і не закривалися.

Щодо інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (є сховищем), то це відсутність тих цінностей, які б могли потенційно бути викрадені, відсутність яких не будь видимих ознак, що на подвір`ї зберігається щось цінне.

При цьому, абсолютно безпідставним є обвинувачення у акті від 16 жовтня 2022 року, що подвір`я огороджене навіть не звичайним, а якимось спеціальним парканом.

Наголошує, що крім об`єктивних ознак, слідство мало довести, що проникнення як дія мала усвідомлюватися обвинуваченим. Як видно з фотографій до протоколу огляду місця події від 19 травня, подвір`я обросле високою травою, особливо по периметру. Обвинувачений був досить змучений оскільки працював до того декілька днів на будові без відпочинку, і йшов за потерпілим, як кажуть, крок в крок, дивлячись йому під ноги. Його погляд був донизу, і йдучи постійно по території, оброслій травою, не можна усвідомити, що вступив уже на приватну територію. Обвинувачений не усвідомив статусу цієї території, стороною обвинувачення доказів протилежного також не надано. Несвідомі дії не можна ставитися у вину.Усвідомив, де він є уже в процесі, коли був на подвір`ї біля хати.

Захисник звертає увагу, на те, що розбій - це корисливий злочин. Предметом його є відповідне майно, речі. У нашому випадку - це грошові кошти. Розмір коштів, тобто предмет злочину має бути доведений у суді як складова об`єкту, який в свою чергу є складовою поняття «склад злочину».В той же час, згідно протоколу затримання (а.с. 103), було вилучено стогривневих купюр: 37 (звичайних, без РБК) та 5 - з слідами РБК. Далі кошти відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання речових доказів від 19 травня 2021 року (а.с. 118) було визнано речовими доказами, а саме, це: 38 стогривневих купюр (без РБК) та 5 з РБК. Предмет злочину зріс в сумі з 4200 грн до 4300 грн.В той же час у вироку суду фігурує сума 4200 грн. Суд не звернув уваги, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування на а.с. 5 вказано - протокол затримання особи, згідно якого вилучено тільки 38 купюр, тобто, це ті купюри які відкривалися стороні захисту в порядку ст. 290. Де ділися на той інші кошти час невідомо. І чому у суді появилися 4 зайвих стогривневих купюр також невідомо. Невідкриті докази в порядку ст. 290 не мали судом досліджуватися в принципі.

Вважає, що предмет злочину прокурором не встановлений та у суді не доказано його існування (без встановлення суми коштів, предмет злочину не може бути встановлений). Без предмету розбою, як злочину проти власності (його складу), не існує.

Підкреслює, що обвинувачений не заперечує намір заволодіти майном, він це визнає та кається, проте це не дає підстав для кваліфікації таких його дій за ст. 187. Зокрема про намір вчинити грабіж може свідчити той факт, що обвинувачений ще у Дрогобичі намагався наблизитися до потерпілого, просячи в нього телефон подзвонити. Це свідчить, що обвинувачений не мав наміру вчиняти напад, а вчинив його з метою вирватися з рук потерпілого, який його намагався затримати. Досить є нелогічним, щоб в білу пору доби в м. Дрогобичі нападати з застосуванням насильства на потерпілого, де його однозначно могли затримати. В той же час, вчинення грабежу є набагато швидшим і легше скритися після його вчинення, грабіж привертає менше уваги. Дані факти жодним чином не досліджувалися та не доводилися стороною обвинувачення. Тобто, слідство не було всебічним, і як наслідок, це відобразилося на вироку суду.

Щодо недопустимості доказів, апелянт звертає увагу на наступне, впізнання обвинуваченого як таке не проводилося. Впізнавався обвинувачений в масці. Таке впізнання можна розцінювати я впізнання одягу (речей) на «живих манекенах». Це не впізнання людини. Обличчя обвинуваченого ніхто не впізнавав.Недопустимими є також протоколи огляду дисків з відеозаписами, оскільки походження цих дисків є невідомими. Яким чином вони попали у справу є незрозумілим, тобто попали не в процесуальний спосіб.Вказує, що також не можна вважати допустимими доказами докази паперові, які не завірені належним чином. Нормативно правила завірення документів встановлені і вони застосовуються і в кримінальному процесі.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, а вирок просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до ст. 94 цього Кодексу суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною 4 статті 95 КПК України встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За правилами ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На переконання колегії суддів, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Покликання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставними.

Так, незважаючи на заперечення апелянтом факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, підтверджується належно та повно оціненими і перевіреними судом першої інстанції зібраними по справі доказами, а саме:

витягом з ЄРДР та рапортами поліції від 19.05.2021, що надійшло повідомлення із служби 102 про те, що 19.05.2021 о 20.40 год. за адресою: Дрогобицький район, с. Нагуєвичі, вул.. Фридра, 56. З Дрогобицької ЦРЛ повідомили, що працівники поліції доставили ОСОБА_10 , 1956 р.н. побили на подвір`ї. Д/З струс головного мозку, вивих пальця правої кисті. Відмовляється від госпіталізації;

заявою потерпілого ОСОБА_10 , в якій він просить притягнути до кримінальної відповідальності до невідомої йому особи, який 19.05.2021 зайшов на його подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 та наніс йому три удари каменем по голові та викрав грошові кошти у сумі приблизно 4200гривень;

протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 19.05.2021, який проводився на місці злочину за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено фактичні дані та те що подвір`я дійсно є огороджене парканом, є хвіртка, яка закривається на засувку та вилучено камінь;

рапортами поліцейський та протоколом затримання ОСОБА_6 та фототаблицею до нього від 19.05.2021, згідно якого у ОСОБА_6 вилучили викрадені грошові кошти в сумі 4200гривень, мобільні телефони та інші;

постановою про визнання речовим доказом та передачею на зберігання від 19.05.2021, визнано речовим доказом: гаманець чорного кольору, медична маска із краплею бурдового кольору, грошові кошти п`ять банкнот зі слідами РБК, грошові кошти 38 банкнот номіналом 100 грн., мобільний телефон марки «Нокіа 200», мобільний телефон марки «Хуавей» із сім карткою мобільного оператора «Киїстар», пара кросівок марки «Свісс», кофта темно-синього кольору « Басік» із слідами РБК, Джинсові штани «Бартон Менсвеєр» із слідами РБК, пачку сигарет марки «Марвел», камінь із слідами РБК;

роздруківками із «Украгазбанку» про зняття коштів;

Висновком експерта № 145 від 20.05.2021 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження після взаємодії з тупими твердими предметами, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

Висновком експерта № 146 від 20.05.2021 року та додатковим Висновком експерта № 199 від 30.06.2021 року згідно яких у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження після взаємодії з тупими твердими предметами, які відносяться до легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

протоколом огляду предмета від 20.05.2021 DVD-R диска із файлами відеозапису подій , де чоловік зовнішньо подібний на ОСОБА_6 , прямує вслід за потерпілим ОСОБА_10 в м. Дрогобичі, сів вслід за потерпілим в автобус, який прямував в с. Нагуєвичі та вийшов за потерпілим на цій самій автобусній зупинці в с. Нагуєвичі, пішов в іншу сторону та за пару хвилин повернувся і пішов в слід за потерпілим);

постановою про визнання речовим доказом визнано чотири DVD-R із відеозаписами подій;

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.05.2021 згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка здійснила напад на її сусіда ОСОБА_10 ;

протоколом пред`явлення особи для впізнання та фото таблиці до нього від 20.05.2021 згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнає ОСОБА_6 , як особу, яка здійснила на нього напад;

висновками експерта №903/2021ім, №909/2021ім від 14.06.2021 , згідно з якими у слідах на 5-ти банкнотах, номіналом по 100грн, на штанах , на правій кросівці, вилучених під час обшуку у ОСОБА_6 , виявлена кров людини, та антигени В,Н за ізосерологічною системою АВО, що може походити від будь-якої особи з группою крові В з ізогемаглютиніном анти-А зі супутнім антигенгом Н за ізосерологічною системою АВО , в тому числі і від ОСОБА_10 ;

інформацією Дрогобицької міської лікарні №1 про те, що потерпілому ОСОБА_10 , 19.05.2021 року надавали першу медичну допомогу;

характеризуючими даними на ОСОБА_6 .

Крім наведеного, вина обвинуваченого ОСОБА_6 стверджується показами даними в суді першої інстанції:

обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину визнав частково та суду першої інстанції повідомив, що 19.05.2021 в м. Дрогобичі побачив потерпілого ОСОБА_10 і пішов за ним. Сів за ним в автобус і поїхав с. Нагуєвичі, Вийшов за ним на цій самій зупинці і пішов вслід за ним. Біля будинку ОСОБА_10 попросив дати йому напитися води. Той йому відмовив. Тоді він хотів вирвати в потерпілого пакет, бо думав, що там є гроші, і почалася шарпанина. Потерпілий від цього впав і його кишені вилетіли гроші, які вхопив і почав втікати. Потерпілого не бив, той впав сам. Якісь люди бігли за ним і кричали. Вважає, що він не заходив на подвір`я ОСОБА_10 , так як там не було загороджено;

потерпілого ОСОБА_10 , який суду першої інстанції повідомив, що 19.05.2021 року о 14.00 год. в м. Дрогобичі, пішов до банкомату біля церкви «Святої Трійці» і зняв кошти, після чого пішов у магазин „АТБ" та в подальшому пішов до автобусної станції, де на пішохідному переході до автобусної станції до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_6 і попросив у нього мобільний телефон, щоб передзвонити, так як в нього вмирає дружина. Потерпілий відповів йому, що телефону не має і пішов до автобуса. До відправки іще був час, тоді він вирішив зайти в магазин на автобусній станції. А коли повернувся, то сів в автобус і побачив, що там вже сидить ОСОБА_6 . Автобус рухався рейсом Дрогобич-Сторона, який їхав через с. Нагуєвичі. Їхав автобус від автостанції до кінцевої зупинки близько 30-35 хв. В с. Нагуєвичі на останній зупинці він вийшов і пішов додому та по дорозі помітив, що ОСОБА_6 вийшов з автобуса вслід за ним і пішов в іншому напрямку. По дорозі додому побачив ОСОБА_6 , який сидів неподалік його дому і крутив телефон в руці. Коли потерпілий зайшов на своє подвір`я через хвіртку, так як подвір`я обгороджене, зачинив за собою хвіртку на засувку, як почув, що до нього кричить ОСОБА_6 щоб зачекати його. Після чого обвинувачений зайшов на територію подвір`я і спитав де проживає ОСОБА_14 , він йому відповів, що не знає такої, також обвинувачений просив води, на що потерпілий сказав, що не дасть йому води і попросив покинути його подвір`я. Після цього обвинувачений, будучи у масці, накинув на голову капюшон, обернувся та, як подумав потерпілий, пішов на вихід з подвір`я. Потерпілий відвернувся від обвинуваченого та, підходячи до будинку, взявшись за поручень почув удар каменем по голові. Обернувшись, побачив ОСОБА_6 .. Вони почали шарпатися і впали на землю. Тоді ОСОБА_6 вдарив його другий раз каменем у скроню. У відповідь хотів його вдарити, але ОСОБА_6 викрутив палець правої руки і іще раз його вдарив каменем в брову. Після чого обвинувачений вперся колінами у ребра потерпілого. Він почав кричати і кликати на допомогу, а ОСОБА_6 в той час засунув руку в його внутрішню кишеню куртки, витягнув 5600 грн. і втік через фіртку. Прибігли сусіди, які намагалися його зловити, але без успішно. Щодо міри покарання , то просив обвинуваченого покарати суворо;

свідка ОСОБА_15 , яка суду першої інстанції повідомила, що проживає по сусідству з потерпілим ОСОБА_10 .. Її вікна виходять на його подвір`я. Спочатку з вікна побачила і їй так здалося, що один чоловік хотів підняти іншого. Потім зрозуміла, що сусід кричить та кличе на допомогу. Відірвавши дві штахети, перейшла з свого подвір`я на подвір`я потерпілого і там побачила, як якійсь чоловік намагається вдарити сусіда, тримаючи камінь у руці. ОСОБА_10 тримав його за штани. Вона підбігла, намагалася схопити нападника за кофтику, але він вирвався і втік, вона бігла за ним, але не наздогнала. В суді вказала, що подвір`я ОСОБА_10 обгороджене парканом, закрито на хвіртку із засувкою і для того, щоб зі свого подвір`я потрапити на подвір`я потерпілого їй довелось відірвати 2 штахети з паркана. Нападник був одягнений в темну кофтину з капюшоном і був в масці;

свідка ОСОБА_16 , яка суду першої інстанції повідомила, що 19.05.2021 поверталася з роботи автобусом з автостанції. В автобусі побачила односельчанина ОСОБА_10 , а позаду нього сидів молодий хлопець ОСОБА_6 , який уступив їй місце та стояв біля неї і розмовляв по телефону, а коли звільнилося інше місце, він присів. Вона вийшла разом із ОСОБА_10 на одній зупинці і пішла додому. Куди пішов ОСОБА_6 вона не бачила. За 15-20 хв. до неї прийшла сусідка і повідомила, що треба допомогти ОСОБА_10 , коли вона прийшла до нього та побачила ОСОБА_10 , який їй розповів, що його обікрав та розбив голову хлопець, який їхав з ними в автобусі;

свідка ОСОБА_12 , даними під час попереднього судового розгляду в суді першої інстанції і відтвореними в судовому засіданні в зв`язку з неможливістю забезпечення явки свідка, через те, що остання перебуває за кордоном, яка в судовому засіданні повідомила, що 19.05.2021 була вдома і почула, як сусід кричав про допомогу. Вона побігла до сусіда, коли прибігла на його подвір`я побачила, як з подвір`я вибіг обвинувачений ОСОБА_6 , якого вона впізнає в судовому засіданні. Разом із нею до сусіда прибігла іще одна сусідка ОСОБА_15 зі своїм чоловіком. На потерпілому ОСОБА_10 на обличчі була кров та він їм розказав, що той хлопець вкрав в нього гроші та вдарив каменем по голові. Намагались разом з іншими свідками наздогнати обвинуваченого, але він втік через провулок в сторону лісу. В суді вказала, що подвір`я ОСОБА_10 обгороджене парканом, закрито на хвіртку із засувкою.

Доводи щодо заперечення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та перекваліфікацію його дій на ч.1 ст. 186 та ч.1 ст. 125 КК України, є невмотивованими, жодних доказів стороною захисту з даного приводу не надано, твердження апелянта не узгоджуються з дослідженими доказами, відсутні об`єктивні аргументи неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на переконання колегії суддів з даного приводу судом першої інстанції у вироку надано вірно правову оцінку доказам у їх сукупності.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне визначення в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки «проникнення», є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висноком суду першої інстанції з даного приводу, який у вироку зазначив наступне.

У постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду зробила висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.

Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна.

Доводи про те, що обвинувачений мав вільний доступ до подвір`я потерпілого, є неприйнятними, оскільки будь-яке вторгнення до сховища, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку, є незаконним.

При цьому судом підставно зазначено, що потерпілий з обвинуваченим у дружніх відносинах не перебував, до себе не запрошував, дозволу зайти на подвір`я не давав, заходячи на подвівр`я, закрив за собою хвіртку, просив обвинуваченого піти геть з його подвір`я, тому обвинувачений з метою заволодіння його майном, шляхом відкривання хвіртки проник у домогосподарство і , здійснивши напад, відкрито викрав у потерпілого гроші.

Висновок суду першої інстанції про те, що необґрунтованими є доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, що даний злочин не поєднаний з проникненням в сховище є вірним, оскільки такі спростовуються доказами, дослідженими судом, а саме протоколом огляду місяця події з фототаблицею, поясненнями як самого потерпілого, так і свідків, які вказали, що територія домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 обгороджена парканом, закрита на хвіртку із засувкою.

Водночас колегія суддів погоджується, що зазначені доводи слід розцінювати як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі, перенести тягар відповідальності на інших осіб і тим самим уникнути відповідальності за вчиненні обвинуваченим інкриміновані йому діяння і настанні злочинних наслідків.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що обвинуваченим не було вчинено розбою, то колегія суддів погоджується з висноком суду першої інстанції з даного приводу, який у вироку зазначив наступне.

За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного з застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Крім того, у висновках, що містяться у постанові ВС/ККС №405/3734/16-к від 31.07.2018 щодо розмежування розбою від грабежу зазначено, що у разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння). Небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого насильство - це заподіяння йому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або короткочасну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. До останніх, зокрема, слід відносити насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

При цьому оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винних осіб.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_6 , зокрема, неочікувано вчинив напад і ударив потерпілого каменем по голові, поваливши його на землю, сів на нього зверху і продовжив завдавати ударів в голову тим самим каменем, намагаючись тим самим позбавити останнього реальної можливості чинити опір. Такі дії обвинуваченого з урахуванням обставин вчинення злочину, показань потерпілого та висновку судово-медичної експертизи підтверджує факт насильства та його небезпечність для життя.

Потерпілий на досудовому слідстві при проведенні за його участю слідчого експерименту та в судовому засіданні показав, що після того, як він повернувся і пішов до дверей хати, раптово відчув удар в голову, від якого потемніло в очах і він впав. А обвинувачений сів на нього зверху і продовжував наносити удари. Дані покази потерпілого є сталими, послідовними, підтверджуються показами свідка ОСОБА_15 , та не викликають сумнів у суду в їх правдивості, а тому дають підстави колегії суддів зробити висновок про те, що застосування даного насильства мало на меті під час нападу з метою заволодіння коштами потерпілого, подолати його опір..

Крім цього, згідно з висновком експерта № 146 від 20.05.2021 року та додатковим Висновком експерта № 199 від 30.06.2021 року у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді підвивиху основної фаланги четвертого пальця правої китиці, яке відноситься до легкого ступеня тяжкості, як таке що викликало короткочасний розлад здоров`я. інші тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Також суд першої інстанції врахував, що згідно з висновками експерта №903/2021ім, №909/2021ім від 14.06.2021 , згідно з якими у слідах на 5-ти банкнотах, номіналом по 100грн, на штанах , на правій кросівці, вилучених під час обшуку у ОСОБА_6 , виявлена кров людини, та антигени В,Н за ізосерологічною системою АВО, що може походити від будь-якої особи з группою крові В з ізогемаглютиніном анти-А зі супутнім антигенгом Н за ізосерологічною системою АВО, в тому числі і від ОСОБА_10 .

На переконання колегії суддів, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що конкретна обстановка вчиненого обвинуваченим злочину, свідчить про наявність в діях обвинуваченого всіх ознак, як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, в зв`язку з чим його дії як напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у сховище, кваліфіковано правильно, а тому доводи захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Доводи апелянта щодо не встановлення предмета злочину є неаргументованими, оскільки судом першої інстанції встановлено, що потерпілий звернувся з заявою про вчинення злочину, в якій вказує суму викраденого в розмірі 4200 гривень. Таку ж суму було вилучено в обвинуваченого ОСОБА_6 при його затриманні безпосередньо після вчинення злочину.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, обставини та характер його вчинення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав частково, на обліку в лікаря-психіатра та в лікаря-нарколога не перебуває, злочин вчинив через перебування у скрутному становищі, а також відсутність пом`якшуючих покарання обставин відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України - злочин вчинений відносно особи похилого віку, тобто дотримався вимог статей 50, 59, 65-67 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника свого підтвердження при апеляційному розгляді не знайшли, відтак вказану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування вироку.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України залишити без змін,апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4