Номер провадження: 11-кп/813/130/23
Справа № 497/124/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_3 ,

судді: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0000531, внесеному до ЄРДР 16.09.2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Болград Одеської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості в силу ст.89 КК України

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 - п. п. 1 - 2 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання:

- за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на десять років.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавленням волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 вересня 2016 року, зарахувавши в силу положення ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого до дня вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою ухвалено вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та цивільних позовів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції у ніч на 16 вересня 2016 року, біля 01 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи намір помститися ОСОБА_11 та членам його сім`ї, які мешкали спільно, діючи з єдиним умислом, спрямованим на навмисне, протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 та усіх членів його сім`ї, проник у двір домоволодіння АДРЕСА_3 та через не зачинено вікно в житлове приміщення будинку, де на цей час відпочивали та спали ОСОБА_11 та усі члени його сім`ї. В подальшому, ОСОБА_8 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на протиправне позбавлення життя усіх мешканців будинку, знайшов у кухонному приміщенні домоволодіння Рознетовських ніж, узяв його, після чого увійшов до спальної кімнати, де відпочивали та спали ОСОБА_11 , його дружина ОСОБА_12 та їх малолітня донька ОСОБА_13 . Перебуваючи у вказаній кімнаті, ОСОБА_8 , реалізуючи свій єдиний злочинний намір, направлений на вбивство двох і більше осіб (усіх членів сім`ї ОСОБА_14 ) вищевказаним ножом наніс сплячому у ліжку ОСОБА_11 численні (не менше 24 удари у різні частини тіла, в тому числі життєво важливі, спричинивши йому таким чином, згідно із висновком експерта № 117 від 12.10.2016 року, тілесні ушкодження, що супроводжувалися гострою крововтратою, від якої настала смерть ОСОБА_11 та у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого єдиного умислу, спрямованого на позбавлення життя двох і більше осіб (усіх членів сім`ї ОСОБА_14 ), будучи достовірно проінформованим про неповнолітній вік ОСОБА_15 , зайшов до сусідньої кімнати, де вказаним ножем наніс сплячому у ліжку неповнолітньому ОСОБА_15 не менше двох ударів ножем в область спини, від яких ОСОБА_15 прокинувся, вскочив з ліжка та вчинив опір ОСОБА_8 , штовхаючи його та намагаючись відібрати ніж. В ході боротьби ОСОБА_8 наніс ОСОБА_15 численні (не менше 9) удари у різні частини тіла, в тому числі життєво важливі органи. Ударами ножем ОСОБА_8 , спричинив ОСОБА_15 згідно з висновком експерта № 2 від 23.01.2017 року тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Пошкодження на обличчі (шкіряний рубець) в процесі загоєння призвело до виникнення рубця на шкірі обличчя, який є невиправним у зв`язку з непоправним знівеченням обличчя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. В ході боротьби ОСОБА_15 зміг вирватись та побіг до виходу з домоволодіння. ОСОБА_16 , усвідомлюючи численність та тяжкість пошкоджень ОСОБА_15 вирішив, що він загине від крововтрати і не став його переслідувати, тим самим виконав усі дії, які вважав за потрібними для спричинення смерті потерпілому, але не зміг реалізувати свій умисел до кінця по причинам, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_15 втік, та викликав допомогу та завчасно отримав медичну допомогу.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_8 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя двох і більше осіб (усіх членів; сім`ї ОСОБА_14 ), повернувся до кімнати подружжя ОСОБА_14 , де тим же ножем наніс ОСОБА_12 , яка на цей час прокинулась від шуму, встала та йшла йому назустріч, численні (не менше 4) удари у життєво важливі частини тіла, в область живота та шиї, спричинивши їй таким чином, згідно із висновком експерта № 116 від 08.10,2016 року, тілесні ушкодження, що супроводжувались великою крововтратою, від якої настала смерть ОСОБА_12 та у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, з умислом на вбивство двох і більше осіб (усіх членів сім`ї ОСОБА_14 ), ОСОБА_8 , будучи достовірно поінформованим про малолітній вік ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, маючи умисел на вбивство малолітньої дитини, тим же ножем наніс присутній у тій же кімнаті малолітній ОСОБА_13 , яка на той час теж прокинулась, численні (не менше 11) удари у різні частини тіла в тому числі і життєво важливі, спричинивши їй таким чином, згідно висновку експерта № 3 від 20.01.2017 року, тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Пошкодження на обличчі (шкіряні рубці) в процесі загоєння призвели до виникнення рубців на шкірі обличчя, які є невиправними у зв`язку з чим є непоправними знівеченнями обличчя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Спричинивши перелічені тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_13 , ОСОБА_8 виконав таким чином усі дії, які вважав за потрібними для спричинення смерті потерпілої, але не зміг реалізувати свій умисел до кінця по причинам, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що потерпіла завчасно отримала медичну допомогу.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із оскаржуваним вироком, обвинувачений звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначив, що під час ухвалення оскаржуваного вироку було допущено істотні порушення прав людини, а саме порушення права на ефективний юридичний захист. Зокрема обвинувачений зазначив, що:

- 16.09.2016 року був затриманий незаконно, оскільки у працівників поліції були відсутні документи, які б давали право на його законне затримання. Протокол затримання відмовився підписувати, оскільки він був складений за відсутності захисника;

- суд не мав права обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка ОСОБА_17 , оскільки останній приймав участь під час його затримання 16.09.2016 року та відбирав у нього пояснення, де він визнав себе виним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень;

- висновки експертизи № 116 та 117 були складені на підставі даних, зазначених у постанові слідчого, без дослідження матеріалів кримінального провадження, що свідчить про недопустимість відповідних висновків.

У доповнення до апеляційної скарги обвинувачений вказує, що доказ сторони обвинувачення є недопустимими, а саме:

- протокол огляду місця події від 16.09.2016 року з додатками, за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки додаток до протоколу незасвідчений підписом понятих, а також наявні виправлення щодо часу проведення вказаної слідчої дії;

- додатковий протокол огляду місця події від 19.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки у протоколі відсутні відомості про номер та дату кримінального провадження, в рамках якого проведено вказану слідчу дію, яким чином опечатано речі, вилучені під час її проведення;

- протокол слідчого експерименту від 28.12.2016 року щодо походження ключа, оскільки протокол не містить описової частини;

- висновок експерта № 944 від 07.11.2016 року, оскільки пакети, які були надані експерту на дослідження не містять номерів та є паперовим, що виключає належне зберігання;

- висновок судово-психіатричної експертизи № 428, оскільки експертами використовувались пояснення, надані обвинуваченим під час його затримання. Також, слідчим не було попереджено експерта про кримінальну відповідальність

На підставі викладеного обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 , підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заперечував власну причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень та пояснив суду, що 15 вересня 2016 року він знаходився на дні народженні ОСОБА_12 , де також були присутні її друзі та знайомі. В вечірній час доби між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт, на ґрунті чого він не зрозумів. ОСОБА_11 повідомив обвинуваченому, що він не бажає його бачити. Обвинувачений намагався покинути двір та сказав ОСОБА_11 , що він прийшов до ОСОБА_12 а не до нього. Коли більшість гостей пішли додому. ОСОБА_11 застосував до нього фізичну силу, потягнув обвинуваченого за спортивну кофту, вдарив по голові, кинув на землю, потім підняв та намагався виштовхнути його за ворота. Далі, ОСОБА_11 накинувся на обвинуваченого повторно, наніс декілька ударів по голові, внаслідок чого обвинувачений впав та він почав бити ногами. ОСОБА_12 намагалися розборонити їх, після чого він встав та пішов до поліції, де написав заяву за фактом його побиття. В поліції йому запропонували пройти медичне обстеження, однак він відмовився, та співробітники поліції відвезли його додому. Вранці співробітники поліції прийшли та повідомили, що їм необхідно оглянути його квартиру, однак обвинувачений відмовився і його забрали у поліцію.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у пред`явленому обвинувачені, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно, як на докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, послався на показання потерпілих та свідків, які докладно виклав у вироку, зокрема.

Потерпілий ОСОБА_15 під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснив, що 15 вересня 2016 року, біля 21 год. 00 хв., він повернувся додому, де гості святкували день народження матері. Між ним та обвинуваченим ( ОСОБА_8 ) виникла сварка, у ході якої обвинувачений вдарив його головою в ніс, після чого ОСОБА_15 пішов спати. Прокинувшись, приблизно біля 01 години ночі від дихання обвинуваченого. Він намагався повернутися, коли обвинувачений наніс йому удар в шию, після чого він відштовхнув його та побіг в кімнату батьків. Батько лежав в ліжку, а мати схилившись над ним, намагалася його розбудити, сестра лежала на своєму ліжку. Зрозумівши, що батько мертвий, мати втратила свідомість. Він намагався заспокоїти обвинуваченого, після чого обвинувачений наніс йому удари ножем в спину. Він хотів забрати ніж, однак обвинувачений висмикнув ніж. Останній удар обвинувачений наніс в пахву, від чого в нього оніміла рука та потемніло в очах Поборовши опір обвинуваченого, він разом з сестрою втік до маминої подруги, якій він розповів що сталося та вона викликала швидку. Він дуже ґарно розглядів ОСОБА_8 , він впевнений, що саме він скоїв напад на родичів, нього та сестру. Він бачив як саме ОСОБА_18 вдарив ножем сестру, після чого повернувся до будинку. В час нападу ОСОБА_18 знаходився в неадекватному стані. Саме ОСОБА_18 скоїв вбивство його батьків, наніс тілесні ушкодження йому та його сестрі. До цього випадку між батьком, мамою та ОСОБА_18 суперечок не було, він часто заходив до них випити кави, допомогти сестрі в вивченні анґлійської мови. 15 вересня 2016 року близько опівночі, як йому стало відомо від когось з свідків, між батьком та ОСОБА_18 виник конфлікт з того приводу, що батько сказав, щоби він йшов до дому, тому що вони лягають відпочивати. Від когось він знає, що батько вдарив ОСОБА_18 , після чого той пішов до поліції скаржитись на батька.

Крім того, малолітня потерпіла ОСОБА_13 у суді першої інстанції пояснила, що 15 вересня 2016 року вдома відмічали день народження матері. Були гості, в числі яких и ОСОБА_18 . Вона ввечері пішла відпочивати. Її розбудив брат, який голосив. Вона пішла до родини, подивитися. У кімнаті, де відпочивали батьки, вона не бачила як ОСОБА_18 наносив удари ножем брату. Те, що саме в кімнаті був ОСОБА_18 вона впевнена. Разом з братом вона вибігала з кімнати, брат штовхнув її до ями, а сам перестрибнув через забір і вибіг з місця події. Їй були спричинені тілесні ушкодження.

Також, свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції пояснила, що 15 вересня 2016 року вона була на дні народженні подруги ОСОБА_12 , де також був присутній ОСОБА_8 . Приблизно о 22 год. 00 хв. вона разом з іншою подругою ОСОБА_12 пішли додому. Близько 01 год. 50 хв. в двері постукав син ОСОБА_12 - ОСОБА_15 , який був лише в нижній білизні та весь у крові, тримався рукою за щоку. На його обличчі біля куточку губи був великий поріз. З розмови з ОСОБА_15 вона дізналася, що обвинувачений зайшов до них додому та напав на нього з ножом, коли він покликав матір, вона прокинулась та намагалась розбудити батька, однак він не проснувся, і тоді ОСОБА_8 наніс удари матері, а ОСОБА_15 вибіг з будинку. Свідок викликала швидку допомогу та поліцію.

При цьому, свідок ОСОБА_20 , який, будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив суду, що приблизно о 22 год. 45 хв. він приїхав до будинку, в якому проживали сім`я ОСОБА_14 , забрав батька та відвіз його додому. Обвинувачений був одягнений у чорну спортивну кофту та сині бриджі. За час перебування в будівлі Рознетовських він ні яких конфліктів не бачив. Десь близько о 02 години він бачив ОСОБА_18 біля покинутої військовій частини, що він там робив йому не відомо. Приблизно о 02 годин, він приїхав на місце події, де були співробітники поліції, яким він допоміг винести два трупи. Потім він приймав участь в огляді місця події території колишньої військовій частини, де були знайдені речі. На деяких з них були сліди крові.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілі розповідали про обставини безпосереднього спостереження та у судовому засіданні чітко вказували, що обвинувачений ОСОБА_8 саме та особа, яка 15 вересня 2016 року вчинила вбивство їх батьків та наніс їм тілесні ушкодження.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити ОСОБА_8 у інкримінованих йому злочинах.

У свою чергу, суд першої інстанції взяв до уваги показання вказаних осіб, як логічні, чіткі, послідовні та такі, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0000531, згідно якого 16.09.2016 року при огляді домоволодіння АДРЕСА_3 було виявлено два трупи ОСОБА_11 , 1977 року народження та ОСОБА_12 , 1979 року народження з ознаками насильницької смерті (а.с.36-37 т.2);

- рапортом заступника начальника Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_21 від 16.09.2016 року, згідно якого у ході розслідування кримінального провадження № 0000531, внесеного до ЄРДР 16.09.2016 року, було виявлено додатковий епізод у вигляді замаху на вбивство ОСОБА_15 та ОСОБА_13 (а.с. 40 т.2);

- висновком експерта № 117 від 12.10.2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_11 настала в результаті гострої крововтрати в зв`язку з колото-різаними сліпими пораненнями шиї (шкіряної рани № 5, 6, 7) на передній поверхні шиї праворуч і ліворуч з пошкодженням правої-підключичної артерії, лівої внутрішньої яремної вени, трахеї, з проникненням в праву плевральну порожнину з пошкодженням, правої легені, м`яких тканин шиї праворуч і ліворуч, колото-різаними сліпими проникаючими пораненнями живота і спини (шкіряні рани № 9, 10, 11, 12) з пошкодженням діафрагми, печінки, низхідної ободової кишки, лівої нирки, м`яких тканин спини і живота, що супроводжувалося зовнішньою і внутрішньою крововтратою (в правій плевральній порожнині 1450 мл. крові), (в черевній порожнині 100 мл крові), крововиливом в навколишні м`які тканини по ходу каналів, недокрів`ям внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_11 настала швидко після отримання цих поранень, який може обчислюватись хвилинами. Яких-небудь судово-медичних даних, що дозволяють встановити послідовність завданих тілесних ушкоджень не виявлено. Колото-різані рани виникли від дії колючо-ріжучого предмету, типу ножа, що має обушок і гостре лезо, ширину зануреної частини клинка від 1,2 до 2,5 сантиметрів для різних ран (а.с. 80-88 т.2);

- висновком експерта № 116 від 08.10.2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_12 настала в результаті гострої крововтрати в зв`язку з колото-різаним сліпим пораненням шиї (шкіряна рана № 3) на передній поверхні шиї праворуч з пошкодженням правої загальної сонної артерії, що супроводжувалось великою зовнішньою крововтратою, крововиливом в навколишні м`які тканини по ходу ранового каналу, недокрів`ям внутрішніх органів. Колото-різані рани виникли від дії колючо-ріжучого предмету, типу ножа, що має обушок і гостре лезо, і максимальну ширину зануреної частини клинка не більше 2,2 сантиметрів. Смерть ОСОБА_12 настала швидко після отримання цих поранень, який може обчислюватись хвилинами. Яких-небудь судово-медичних даних, що дозволяють встановити послідовність завданих тілесних ушкоджень не виявлено. (а.с.101-105 т. 2);

- висновком експерта № 2 від 23.01.2017 року, згідно яких у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження: різане поранення 5-го пальця на долонній поверхні проксимального між фалангового суглобу (шкіряний рубець № 12). з пошкодженням сухожилку глибокого згинача 5-го пальця правої кисті, м`яких тканин пальця, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею. Дане тілесне ушкодження спричинило тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні (більш як 21 день) і за цією ознаки відповідно до п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня, тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік), відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості. Різане поранення на обличчі в ділянці верхньої губи у лівого кута з розповсюдженням на лівий кут рота, нижню губу ліворуч і підборіддя зліва (шкіряний рубець № 1) з пошкодженням м`яких тканин обличчя, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; різане поранені на передній поверхні шиї в нижній частині (шкіряний рубець № 2) з пошкодженням м`яких тканин шиї, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення в верхній третині лівого плеча по переднє-внутрішній поверхні на межі з лівої пахвовою ділянкою (шкіряний рубець № 3) з пошкодженням м`яких тканин плеча, які супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення в середньої третині лівого передпліччя на межі з нижньою третиною по променевому краю (шкіряний рубець №. 4) з пошкодженням м`яких тканин передпліччя, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення в нижній третині лівого передпліччя по задній поверхні (шкіряний рубець № 5) з пошкодженням м`яких тканині передпліччя, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення в середній третині правого передпліччя по задній поверхні (шкіряний рубець № 6) з пошкодженням м`яких тканин передпліччя, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення в правій дельтовидній ділянці по центру (шкіряний рубець № 7) з пошкодженням м`яких тканин, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення в правій дельтовидній ділянці в проекції акроміального кінця правої ключиці (шкіряний рубець № 8) з пошкодженням м`яких тканин, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на спині в верхній частині між лопаткової ділянки ліворуч (шкіряний рубець №. 9) з пошкодженням м`яких тканин спини, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на спині між лопаткової ділянки ліворуч (шкіряний рубець № 10) з пошкодженням м`яких тканин спини, яке супроводжувалось зовнішньою, кровотечею; різане поранення на долонній поверхні основної фаланги 4-го пальця правої кисті (шкіряний рубець № 11) з пошкодженням м`яких тканин пальця яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею. Дані тілесні ушкодження, спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).і за цією ознакою, відповідно до п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних- ушкоджень» (1995 рік), відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Колото-різані поранення: виникли від дії колюче-ріжучого предмету, могли утворитися від ударів клинком ножа (ножів), різані поранення виникли від ріжучого предмету, вони могли утворитися від дії леза клинка ножа (ножів). Ці поранення утворилися в результаті не менш 11-ти ударів. Ушкодження вказані в п. 1 могли утворитися 16.09.2016 року незадовго до госпіталізації ОСОБА_15 в Болградську ЦРЛ 16.09.2016 року в 02.20. Яких-небудь судово-медичних даних, що дозволяють встановити послідовні завданих тілесних ушкоджень, не виявлено. Пошкодження на обличчі (шкіряний-рубець № 1) в процесі загоєння привело до виникнення рубця на шкірі обличчя, який с невиправним (а.с. 119 -121 т.2).

- висновком експерта № 3 від 20.01.2017 року, згідно якого у. ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: одне колото-різане сліпе поранення грудної клітки праворуч по задній поверхні (шкіряний рубець № 11) з проникненням в праву плевральну порожнину, що супроводжувалось зовнішньою кровотечею і правостороннім пневмотораксом. Дане тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік), відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Сліпе колото-різане поранення на обличчі в ділянці носа праворуч в середній частині (шкіряний рубець № 1) з пошкодженням м`яких тканин носа, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на обличчі в ділянці правої щоки (шкіряний рубець № 2) з пошкодженням м`яких тканин щоки, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на обличчі в правій навколовушній ділянці на рівні і на 0,5 см. вперед від мочки правої вушної раковини (шкіряний рубець № 3) з пошкодженням м`яких тканин, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на обличчі в проекції середньої частини лівої гілки нижньої щелепи (шкіряний рубець № 4) з пошкодженням м`яких тканин, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на правій боковій поверхні шиї в верхній частині за правих; кутом нижньої щелепи нагрівні мочки правої вушної раковини (шкіряний рубець № 5) з пошкодженням м`яких тканин шиї, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на шиї в правій піднижньощелепній ділянці (шкіряний рубець № 6) з пошкодженням м`яких тканин шиї, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на лівій боковій поверхні шиї за лівим кутом нижньої щелепи на рівні і на 1,8 см. донизу від мочки лівої вушної раковини (шкіряний рубець № 7) з пошкодженням м`яких тканин шиї, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на передній поверхні шиї в нижній частині в ділянці яремної ямки ліворуч (шкіряний рубець № 8) з пошкодженням м`яких тканин шиї, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на передній поверхні шиї праворуч на 3 см. вище правої ключиці (шкіряний рубець № 9) з пошкодженням м`яких тканин шиї, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею; сліпе колото-різане поранення на спині в міжлопатковій ділянці по центру в проекції 7-го грудного хребця (шкіряний рубець № 10) з пошкодженням м`яких тканин спини, яке супроводжувалось зовнішньою кровотечею. Дані тілесні ушкодження спричини короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і за цією ознакою, відповідно до п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік), відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження вказані в п. 1 виникли від дії колюче-ріжучого предмету, вони могли утворитися від ударів клинком ножа (ножів). Дані поранення утворилися в результаті 11-ти ударів. Ушкодження вказані в п.1 могли утворитися 16.09.2016 року незадовго до госпіталізації ОСОБА_13 в Болградську ЦРЛ 16.09.2016 року в 02.45. Пошкодження на обличчі (шкіряні рублі № № 1, 2, 3, 4) в процесі загоєння привели до виникнення рубців на шкірі обличчя, які є невиправними. Яких-небудь судово-медичних даних, що дозволяють встановити послідовність завданих тілесних ушкоджень не виявлено (а.с.124-126 т.2);

- протоколом огляду від 16.09.2016 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_5 та територія колишньої військової частини, з якого вбачається, що на ділянці вказаної місцевості було виявлено та вилучено: пара взуття темно синього кольору; шкарпетка білого кольору; джинсові штани світло-синього кольору; чоловіча спортивна кофта чорного кольору; ключ; пара резинових капців синьо-червоного кольору; виделка; ніж; мобільний телефон марки «Нокіа» imei-1: НОМЕР_1 ; imei-2: НОМЕР_2 (а.с.58-75 т. 2);

- висновком експерта № 932 від 04.11.2016 року, згідно якого на куртці (об`єкти № 1-8), штанах джинсових з ременем (об`єкти № 10, 11, 13-15, 17-21), шкарпетці (об`єкт № 22), вилучених з місця події, виявлена кров людини, при визначенні групової приналежності якої виявлений антиген А (ізогемаглютинін анти-В виявлений на куртці в об`єктах № 3, 8, штанах - в об`єктах №11, 18) властивий групі крові А з ізогемаглютиніном анти-В системи АВО, що не виключає походження крові у досліджених плямах від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , а також ОСОБА_13 , група крові якої згідно виписному епікризу стаціонарного хворого № 4461 Белградської ЦРЛ - А (II). В цих об`єктах не виключається суміш крові потерпілих. В об`єктах № 9 (на куртці), № 12, 16 (на штанах), № 23-26 (на мокасинах), вилучених при огляді місця події, виявлена кров людини, при визначенні групової приналежності якої виявлені антигени А і В (ізогемаглютиніни не виявлені). Враховуючі групові характеристики підекспертних, не виключається суміш крові підозрюваного ОСОБА_8 (носія антигена В) та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , а також ОСОБА_13 (носіїв антигена А). На парі шльопанців, вилучених при огляді місця події, виявлена кров людини, при визначенні групової приналежності якої виявлений антиген В (ізогемаглютинін анти-А не виявлений) властивий групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає походження крові на шльопанців від підозрюваного ОСОБА_8 (носія антигена В). Даних про наявність антигена А, властивого потерпілим, не отримано ( а.с. 151-158 т. 2);

- висновком експерта № 940 від 04.11.2016 року, згідно якого на кухонному ножі та виделці, вилучених при огляді місця події, виявлена кров людини, враховуючи групову приналежність не виключається суміші крові потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та підозрюваного ОСОБА_8 (а.с.159-162 т.2);

- протоколом слідчого експерименту від 28.12.2016 року за участі свідка ОСОБА_22 щодо походження ключа виявленого та вилученого при огляді місця події, під час якого було встановлено можливість відкриття дверей квартири АДРЕСА_6 (місце проживання ОСОБА_8 ) (а.с.215-220 т.2);

- додатковий протокол огляду місця події від 16.09.2016 року, під час якого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 (місце проживання сім`ї ОСОБА_14 ), було виявлено та вилучено змиви з речовиною бурого кольору наявної на фіртці та шиферному заборі, а також змиви речовини бурого кольору з підлоги прольоту сходів третього поверху будинок АДРЕСА_7 (місце проживання ОСОБА_8 ), з ручки внутрішньої сторони квартири АДРЕСА_6 ; з підлоги квартири АДРЕСА_6 , з підлоги у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_6 ; з ручки крану умивальника у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_6 (а.с.49-50 т.2);

- висновком експерта № 944 від 07.11.2016 року, згідно якого на змивах з поперечної перекладини над калиткою (об`єкт № 2) з вихідної калитки (об`єкт № 4) з ребра шиферу забору № 1 (об`єкт № 5), з поверхні шиферу забору № 1 (об`єкт № 7), з підлоги прольоту сходів третього поверху буд. АДРЕСА_8 (об`єкт № 9) вилучених з місця події виявлена кров людини, при визначенні групової приналежності за системою АБО виявлені антигени, що не виключають походження крові від потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 . На змивах з підлоги у ванній- кімнаті (об`єкт № 1), з ручки внутрішньої сторони квартири АДРЕСА_9 (об`єкт № 14), з підлоги кв. АДРЕСА_9 (об`єкт № 16) вилучених з місця події не виключає походження крові від підозрюваного ОСОБА_8 . На змивах з раковини у ванній кімнаті (об`єкт № 3), з ребра шиферу № 2 (об`єкт № 6), з підлоги прольоту сходів третього поверху буд. АДРЕСА_8 (об`єкт № 8), біля входу в під`їзд (об`єкт № 10), з підлоги прольоту сходів буд. АДРЕСА_8 (об`єкт № 11), з підлоги прольоту сходів буд. АДРЕСА_8 (об`єкт № 12), змиві № 9 з ручки крану умивальника ванної кімнати кв. АДРЕСА_9 (об`єкт № 13), змив № 6 А ручки вхідних дверей кв. АДРЕСА_9 (об`єкт № 15), суміш крові потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та крові підозрюваного ОСОБА_8 .

Після аналізу наведених у сукупності доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про встановлення винуваті ОСОБА_8 відповідно до стандарту доказування "поза розумним сумнівом", з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в рамках вказаного кримінального провадження до нього були застосовані недозволені методи досудового розслідування, є надуманими, колегія суддів, спростовуючи ці аргументи, зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).

За змістом ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 4 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, під час апеляційного розгляду у судовому засідання 21.12.2021 року обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що під час його допиту слідчим, неодноразово нав`язувалась думка щодо його винуватості, а під час затримання двома працівниками поліції до нього було застосовано фізичне насилля.

Зазначена заява була зафіксована апеляційним суд та на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 21.12.2021 року доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому в місті Миколаєві, в порядку ст. 214 КПК невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та першочергово розпочати і провести розслідування обставин можливого застосування відносно ОСОБА_8 методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадежння.

На підставі зазначеної ухвали розпочато досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000015, внесеному до ЄРДР 17.01.2022 року. У ході досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні уповноваженим органом було дано оцінку всім зібраним доказам у їх сукупності, оцінено об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, відомості за яким були внесені до ЄРДР, внаслідок чого, слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та постановою від 09.05.2023 року кримінальне провадження було закрито (а.с. 42-45 т.6).

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, апеляційним судом при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено. Жодного розумного підтвердження нібито вчиненого тиску стосовно нього, обвинуваченим не надано.

Аргументи обвинуваченого щодо незаконного затримання є надуманими, колегія суддів, спростовуючи ці аргументи, зазначає таке.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з вимогами ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору. Частиною 4 ст. 213 КПК України передбачено обов`язок уповноваженої службової особи, що здійснила затримання, негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Порядком інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року N 1363, встановлено обов`язок суб`єкта подання інформації негайно після фактичного затримання особи повідомити відповідний регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно ст. 20 ч. 2 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_8 був затриманий 16 вересня 2016 року о 04 годині 00 хвилин за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч.2 ст. 115 КК України у порядку ст. 208 КПК України. Підстави затримання - якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (а.с.55-57 т.2).

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_8 від 16.09.2016 року уповноважена особа, зазначена у протоколі, за участі понятих відповідно до вимог чинного законодавства роз`яснила затриманому його права та обов`язки. ОСОБА_8 було роз`яснено підстави його затримання й те, у вчиненні якого кримінального правопорушення він підозрюється, його права та обов`язки, у тому числі право на захист. Однак, затриманий відмовився підписувати вказаний протокол, натомість, понятті його підписала без зауважень та доповнень.

Після чого, службова особа, що здійснила затримання ОСОБА_8 , повідомила Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області Відповідно до доручення від 16.09.2016 року № 015-0003653 Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової затриманому ОСОБА_8 було призначено адвоката ОСОБА_23 , за участі якої у подальшому було повідомлено ОСОБА_8 про підозру та розглянуто клопотання про застосування запобіжного захожу (а.с.8 т. 5).

При цьому доцільно зауважити, що затримання в порядку ст. 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною подією для його учасників. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Таким чином, відсутність захисника під час затримання ОСОБА_8 у випадку, передбаченому ст. 208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про недопустимість висновків судово-медичних експертиз трупа № 116 від 08.10.2016 року та № 117 від 12.10.2016 року, оскільки зазначені висновки складені на підставі даних, зазначених у постанові слідчого, то вони є необґрунтованими.

Судово-медична експертиза це науково-практичне дослідження, яке здійснюється за постановою уповноважених органів або за ухвалою суду судово-медичним експертом, уході якого досліджуються конкретні об`єкти для вирішення конкретних медичних питань, які виникають при розслідуванні злочинів або при підозрі на вчинення злочину.

Згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України, судово-медична експертиза призначається обов`язково, зокрема, для встановлення причини смерті та для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень.

Судово-медична експертиза (дослідження) трупів проводиться з метою встановлення причини смерті, наявності, характеру і механізму виникнення тілесних ушкоджень, часу настання смерті та вирішення інших питань, що були поставлені органами дізнання, слідчого, прокурора та суду, та вирішення інших питань, які належать до компетенції даного виду судово-медичної експертизи. Об`єктами експертизи - є трупи (частини трупа) осіб, що вмерли насильницькою смертю, раптово або при нез`ясованих обставинах, а також трупи невстановлених осіб.

Так, матеріали кримінального провадження не мають жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість проведених вказаних судових експертиз трупа потерпілого ОСОБА_11 та трупу потерпілої ОСОБА_12 або таких, які б викликали сумніви в їх правильності. Висновки проведених експертиз є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, встановлено не було, а тому вони обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо визнання недопустимим доказам додаткового протоколу огляду місця події від 16.06.2016 року, оскільки у протоколі відсутні відомості про номер та дату кримінального провадження, в рамках якого проведено вказану слідчу дію, та яким чином опечатано речі, вилучені під час її проведення, то у вироку місцевого суду надано правильну оцінку вказаним доводам.

Так, місцевий суд, встановив, що змиви з речовиною бурого кольору, які виявлені та вилучені додатковим протоколом огляду місця події від 16.06.2016 року, були передані експертам опечатаними із завіреними підписами осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, тобто цілісність упакуванню не порушено, що виключає неконтрольований доступ до них, що підтверджується дослідницькою частиною висновка експерта № 944 (а.с. 164-165 т.2). Крім того, відсутність номеру та дати кримінального провадження, у якому проводилася слідча дія, не є підставою для визнання додаткового протоколу огляду місця події від 16.06.2016 року недопустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 104 КПК України зазначені відомості не є обов`язковими для зазначення у протоколі.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо протокол огляду місця події від 16.09.2016 року з додатками за адресою: АДРЕСА_4 , суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказаний доказ судом першої інстанції визнано недопустимим доказом та він не був використаний при ухвалені оскаржуваного вироку.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання щодо недопустимості висновка судово-психіатричної експертизи № 428, однак, вказаних висновок експерта не був використаний при ухвалені оскаржуваного вироку, оскільки під час проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи було неможливо встановити психічний стан ОСОБА_8 на момент вчинення злочину( а.с.176-179 т.2).

У свою чергу, за результатами стаціонарної психолого-психіатричної експертизи № 170 від 22.12.2016 року, яка була покладена у висновки суду першої інстнції, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час вчинення правопорушення, в якому він підозрюється, на будь-який хронічний психічний розлад (хворобу) психотичного рівня не страждав, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не знаходився, ознак уродженої або придбаної розумової відсталості, недоумства не виявляв. Виявляв непсихотичного рівня психічні порушення у вигляді «Змішаного розладу особистості», тобто діагнозу «поліморфна психопатія». При цьому, згідно наданих свідчень, особистісні риси ОСОБА_8 , на час вчинення ним правопорушення, у якому він підозрюється, не досягали хворобливого рівня, ступеня декомпенсації, дії його не були обумовлені будь-якими розладами психотичного рівня (маячення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, патологічного рівня афективними розладами, патологією у сфері нахилів, тому він був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Дії ОСОБА_8 не були обумовлені будь- якими розладами психотичного рівня (маячення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, тому він також був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( а.с. 184-194 т.2).

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів, дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0000531, внесеному до ЄРДР 16.09.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України,- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5