Справа № 645/572/23
Провадження № 1-в/645/72/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши подання начальника Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності двох вироків відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснокутськ, Краснокутського району, Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

в с т а н о в и в:

Начальник Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з поданням про застосування покарання за наявності двох вироків відносно засудженого ОСОБА_4 та зазначила, що на виконанні вказаного органу знаходяться два вироки щодо вказаної особи: вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.02.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, ст. 75 КК України 1 рік (правопорушення вчинене 02.09.2022), вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 21.11.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, ст. 75 КК України 1 рік (правопорушення вчинене 20.07.2022).

Прокурор ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні подання просила відмовити.

Представник Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_6 , подав заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав.

Засуджений у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За результатами розгляду подання суд дійшов наступних висновків.

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.02.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, ст. 75 КК України 1 рік (правопорушення вчинене 02.09.2022).

Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 21.11.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, ст. 75 КК України 1 рік (правопорушення вчинене 20.07.2022).

Вказані вироки перебувають на виконанні у Немишлянському районному відділі філії Державної установи "Центр пробації" окремо, що підтверджено матеріалами подання, розпорядженнями суду про направлення вказаних вироків на виконання.

При ухваленні Фрунзенським районним судом м.Харкова вироку від 21.02.2023 року матеріали справи не містили жодних відомостей про засудження ОСОБА_4 Октябрським районним судом м.Полтави, в зв`язку із чим не був застосований принцип визначення кримінального покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

У п.11 ч. 1 ст.537 КПК України закріплено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з ч.1,2 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.11 ч.1 ст 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Із змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Згідно з роз`ясненнями, котрі містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За аналогією можна зробити висновок, що й у разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі та, як встановлено у судовому засіданні, навіть до вчинення злочину, за який вона була засуджена першим вироком, інший злочин, за який до неї знову було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та кожен вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст.1 КК України та ст.2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_4 .

Суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного подання порушує суть вироків, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання начальника Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про застосування покарання за наявності двох вироків відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1