Справа № 487/3868/23
Провадження № 1-кс/487/2023/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке 26.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 26.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. В ході проведення слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні, отримані фактичні дані про те, що останній на даний час постійно перебуває на фактично окупованій РФ території України внаслідок збройного наступу та воєнної агресії проти України. Також в матеріалах провадження наявні дані, про те, що ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, вільно пересувається окупованими рф територіями України, а саме тимчасово окупованою частиною Херсонської області, звідки має можливість безперешкодно потрапити до території країни-агресора (РФ), у тому числі з метою ухилення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин. Зокрема, ризик можливості ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення ним кримінальної відповідальності підтверджується тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Крім того, наявні ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_6 у разі застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою їх схилити до надання неправдивих показів. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 , а вільно пересуваючись ОСОБА_6 зможе перешкоджати кримінальному провадженню й іншим чином через свої стійкі зв`язки з представниками іноземної держави (РФ), державними зрадниками та колаборантами, а також продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України або вчинить інший тяжкий злочин. Таким чином, на даний час є достатні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини, а також те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 (злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі), вказують на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та свідчать про те, що він, переховуючись від органів досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчинення злочину, у якому підозрюється, а також іншим чином перешкоджати розслідуванню цього злочину. З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно нього не вбачається.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні захисник просила вирішити клопотання на розсуд суду.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч. 6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001167 від 26.06.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

У свою чергу, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше другої половини березня 2022 року, достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, а саме добровільно зайняв посаду стрільця 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу незаконного збройного формування «днр», та надавав РФ допомогу в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану.

Так, не пізніше другої половини березня 2022 року ОСОБА_6 , знаходячись на окупованій території поблизу с. Томарине Бериславського району Херсонської області, перейшовши на бік ворога шляхом зайняття посади стрільця 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу незаконного збройного формування «днр», приймав участь у проведенні фільтраційних заходів на блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до м. Берислав, направлених на виявлення осіб, які не згодні з політикою окупаційної влади, насильного примушування до співпраці з її представниками та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Херсонської області, у тому числі у с. Томарине Бериславського району Херсонської області, тобто надавав РФ допомогу в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану на шкоду її суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці.

Зокрема, 21.03.2022 близько 10-11 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, на виконання політики держави-агресора, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її незаконне утримання, із застосуванням катування (тортур), під час проведення фільтраційних заходів на створеному членами незаконного збройного формування «днр» блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до м. Берислав, поблизу с. Томарине Бериславського району Херсонської області, за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», за відсутності будь-яких підстав, зупинили ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на автомобілі марки, «HYUNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та погрожуючи вогнепальною автоматичною зброєю, із застосуванням заходів фізичного впливу, створивши загрозу життя та здоров`я, незаконно затримали потерпілих та доставили до будівлі насосної станції, яка знаходиться поблизу блок-поста.

У подальшому потерпілих помістили до технологічного колодязя насосної станції біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області, розміром 2,20 х 1,80 м, висотою 3 м, де вони незаконно утримувались у нелюдських умовах до 24.03.2022.

Під час незаконного утримання ОСОБА_6 , спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавлення життя, імітації розстрілу неодноразово допитували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , намагаючись отримати інформацію про їх приналежність до працівників правоохоронних органів та груп спротиву окупаційній владі, схилити до співпраці з представниками РФ, визнати зміну меж територій та державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (державна зрада), тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. ст. 17 і 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Упродовж березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України.

07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації РФ, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

Установлено, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вступив до не передбаченого законом збройного формування «днр» та взяв участь у його діяльності.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше другої половини березня 2022 року, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно зайняв посаду стрільця 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу незаконного збройного формування «днр».

При цьому, ОСОБА_6 , вступаючи до незаконного збройного формування - 113-го стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу «днр» був достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

113 стрілецький полк мобрезерву 1 армійського корпусу «днр» має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники якого озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. У зазначеному незаконному збройному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «днр», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій чистині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.

ОСОБА_6 , перебуваючи у складі незаконного збройного формування «днр» отримав особисту вогнепальну автоматичну зброю невстановленого зразка, таким чином він надав згоду на проходження так званої «військової служби» у підрозділах незаконного збройного формування, створеного, підпорядкованого, керованого та фінансованого РФ.

Так, не пізніше другої половини березня 2022 року ОСОБА_6 , знаходячись на окупованій території поблизу с. Томарине Бериславського району Херсонської області, спільно з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, приймав участь у діяльності незаконного збройного формування - 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу «днр» на посаді стрільця, а саме у проведенні фільтраційних заходів на блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до АДРЕСА_1 , направлених на виявлення осіб, які не згодні з політикою окупаційної влади, насильного примушування до співпраці з її представниками та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Херсонської області, у тому числі у с. Томарине Бериславського району Херсонської області, тобто надавав РФ допомогу в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану на шкоду її суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці.

Зокрема, 21.03.2022 близько 10-11 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, на виконання політики держави-агресора, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її незаконне утримання, із застосуванням катування (тортур), під час проведення фільтраційних заходів на створеному членами незаконного збройного формування «днр» блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до м. Берислав, поблизу с. Томарине Бериславського району Херсонської області, за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», за відсутності будь-яких підстав, зупинили ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на автомобілі марки, «HYUNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та погрожуючи вогнепальною автоматичною зброєю, із застосуванням заходів фізичного впливу, створивши загрозу життя та здоров`я, незаконно затримали потерпілих та доставили до будівлі насосної станції, яка знаходиться поблизу блок-поста.

У подальшому потерпілих помістили до технологічного колодязя насосної станції біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області, розміром 2,20 х 1,80 м, висотою 3 м, де вони незаконно утримувались у нелюдських умовах до 24.03.2022.

Під час незаконного утримання ОСОБА_6 , спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавлення життя, імітації розстрілу неодноразово допитували ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , намагаючись отримати інформацію про їх приналежність до працівників правоохоронних органів та груп спротиву окупаційній владі, схилити до співпраці з РФ, визнати зміну меж територій та державного кордону України.

Тобто, застосовуючи незаконне позбавлення волі, жорстоке та нелюдське поводження, тортури та катування, ОСОБА_6 прийняв активну участь в діяльності не передбаченого законами України збройного формування.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбачених законом збройних формувань.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб: a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури; b) захоплення заручників; c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження; d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

В силу положень ст. 31 Конвенції, жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Згідно ст. 32 Конвенції, Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно ст. 147 Конвенції, серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (далі - Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Статтею 51 Протоколу I передбачено, що цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Також статтею 75 Протоколу I заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: вбивство; катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; каліцтво; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, непристойне посягання в будь-якій його формі; взяття заручників; колективне покарання; і погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

З 19 лютого 2014 року представниками РФ розпочато збройне вторгнення ЗС РФ, приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації РФ окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими РФ з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими РФ (у тому числі окупаційною адміністрацією РФ) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією РФ проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Установлено, що у ході активних бойових дій та забезпечення подолання супротиву військ України на території Херсонської області військовослужбовцями ЗС РФ 09.03.2022 окуповано та взято під повний контроль ряд населених пунктів Бериславського району Херсонської області та безпосередньо с. Томарине Херсонської області.

Після 09.03.2022 (більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено) для проведення фільтраційних заходів, направлених на виявлення осіб, які не згодні з політикою окупаційної влади, насильного примушування до співпраці з її представниками та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Херсонської області, у тому числі с. Томарине Бериславського району Херсонської області, представниками влади РФ залучено членів незаконного збройного формування «днр», зокрема військовослужбовців 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу «днр».

У цей час на територій населених пунктів Бериславського району Херсонської області перебувало цивільне населення, яке не брало участі у збройному конфлікті, у тому числі працівники правоохоронних органів, які у складі Збройних сил України не перебували, будь-якої зброї не мали, участі у бойових діях не приймали та безпосередньо перед вчиненням щодо них протиправного діяння до таких дій не готувалися, не здійснювали безпосередню відсіч збройній агресії, не виконували правоохоронні функції.

Реалізуючи політику держави-агресора, направлену на виявлення та придушення осіб, які не згодні з політикою окупаційної влади, в порушення ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 31, 32, 33, 147 Конвенції, ст. ст. 51, 52, 75 Протоколу І упродовж березня 2022 року, перебуваючи на території тимчасово окупованого с. Томарине Бериславського району Херсонської області, стрілець 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу «днр» ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», маючи умисел на жорстоке поводження з цивільним населенням та на порушення законів та звичаїв війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, незаконно, без складання будь-яких процесуальних документів із застосуванням фізичної сили та вогнепальної автоматичної зброї, затримували (нелегально ув`язнювали) потерпілих під час проведення фільтраційних заходів на блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до м. Берислав, поблизу с. Томарине Бериславського району Херсонської області, після чого під примусом та погрожуючи позбавленням життя з застосуванням вогнепальної автоматичної зброї, супроводжували до будівлі насосної станції, яка знаходиться поблизу блок-поста, де із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавлення життя, імітації розстрілу допитували для отримання інформації про приналежність до працівників правоохоронних органів та груп спротиву окупаційній владі, після чого поміщали потерпілих до технологічного колодязя насосної станції біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області, розміром 2,20 х 1,80 м, висотою 3 м, де вони утримувався під вартою у нелюдських умовах.

Так, 21.03.2022 близько 10-11 годин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 51, 75 Протоколу І та ст. ст. 3, 27, 32 Конвенції, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі особи та подальше її незаконне утримання, із застосуванням катування (тортур), під час проведення фільтраційних заходів на створеному членами незаконного збройного формування «днр» блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до м. Берислав, поблизу с.Томарине Бериславського району Херсонської області, за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», за відсутності будь-яких підстав, зупинили ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався на автомобілі марки, «HYUNDAI SANTA FE», д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та погрожуючи вогнепальною автоматичною зброєю, із застосуванням заходів фізичного впливу, створивши загрозу життя та здоров`я, незаконно затримали потерпілих та доставили до будівлі насосної станції, яка знаходиться поблизу блок-поста.

Подалі, ОСОБА_6 , за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», з загрозою застосування вогнепальної зброї, вивів для допиту з будівлі насосної станції потерпілого ОСОБА_7 на ділянку місцевості на відстані 2-3 метра від будівлі насосної станції (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), у ході якого застосував у порушення ч. 2 ст. 51, ч. 2 ст. 75 Протоколу І до потерпілого ОСОБА_7 заходи фізичного впливу, зокрема ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», повалив потерпілого ОСОБА_7 на землю, після чого ОСОБА_6 , наніс потерпілому хаотичні удари руками та ногами по всьому тілу, а саме: не менше 10-15 ударів руками, ногами в область голови, тулуба, ніг.

Крім того, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 не менше 10 ударів прикладом вогнепальної автоматичної зброї в спину.

Також, ОСОБА_6 з метою імітації розстрілу зробив не менше 5 пострілів у землю з вогнепальної автоматичної зброї біля голови потерпілого ОСОБА_7 , який лежав на землі та не чинив спротив.

Відповіді на поставлені питання не зумовлювали припинення катування та нанесення тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», з загрозою застосування вогнепальної автоматичної зброї у разі непокори, всупереч волі потерпілого, супроводив та помістив потерпілого ОСОБА_7 до місця незаконного утримання - у технологічний колодязь насосної станції біля с.Томарине Бериславського району Херсонської області (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), розміром 2,20 х 1,80 м, висотою 3 м, де він утримувався під вартою з 18-19 години 21.03.2022 року приблизно до 09-10 години 24.03.2022 року в умовах, які відповідають критеріям образливого принизливого поводження з особами, без будь-яких меблів, під час утримання не надавалися жодні засоби гігієни, вода та їжа надавалася у незначних розмірах через тривалий проміжок часу, потерпілого утримували без можливості виходу надвір, після застосування фізичного насильства медична допомога не надавалась.

Подалі, ОСОБА_6 , приблизно о 19-20 годині 21.03.2022 діючи за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», повернувся до приміщення насосної станції, де перебували під охороною членів незаконних збройних формувань «днр» потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та з загрозою застосування вогнепальної автоматичної зброї у разі непокори, всупереч волі потерпілих, також супроводив та помістив їх до місця незаконного утримання - технологічного колодязю насосної станції біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області, розміром 2,20 х 1,80 м, висотою 3 м, в якому вже утримувався потерпілий ОСОБА_7 .

Місце незаконного утримання - технологічний колодязь насосної станції біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області не було призначене для тримання людей: були відсутні ліжка, столи, стільці, освітлення, санвузол. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були змушені спати на підлозі, їсти стоячи, що викликало у них страждання та відчуття приниження людської гідності. Отже, у потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у місті незаконного утримання не було достатнього місця, їжі, води. Вони страждали від негігієнічних умовах і не мали належного доступу до медичної допомоги. Ці жахливі умови ув`язнення, жорстоке та нелюдське поводження спричиняли тяжкі фізичні страждання, що завдало шкоди основам людської гідності. Таке ув`язнення в нелюдських умовах є жорстоким і нелюдським поводженням.

У таких умовах ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та спільно з іншими членами незаконного збройного формування «днр», утримували потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 приблизно до 9-10 години 24.03.2022.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та бажаючи їх настання, вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням (катування (тортури), а саме завдання ударів по різним частинам тіла, погрози позбавлення життя, імітацію розстрілу та нелюдське поводження під час утримання у місці несвободи), інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом (незаконне позбавлення волі)), в результаті чого грубо порушив вимоги ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, ст.ст. 31, 32, 147 Конвенції, ст. 51, 75 Протоколу І.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за попередньою змовою групою осіб.

10.06.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, даними:

- протоколами допита потерпілого ОСОБА_7 від 25.02.2023 та 17.05.2023., який повідомив, що станом на 21.03.2022 займав посаду начальника сектору поліцейської діяльності № 1 Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області. Місце роботи знаходилося в смт Велика Олександрівка Бериславського району Херсонської області. До 21.03.2022 виконував правоохоронні функції щодо організації роботи відділу поліції. Однак, у зв`язку з окупацією Бериславського району військовими формуваннями рф, 21.03.2022 разом з начальником чергової частини Відділення поліції № 3 Каховського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області капітаном поліції ОСОБА_8 , старшим інспектором-черговим Відділення поліції № 3 Каховського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області капітаном поліції ОСОБА_9 на власному автомобілі евакуйовувався на не окуповану територію. Працівники поліції були не у форменому одязі, без зброї, участі у бойових діях не приймали. Пересувалися по автодорозі смт Велика Олександрівка - м. Берислав. 21.03.2022 приблизно о 10-11 год. на одному із самовільно створеному блок-посту на напрямку дороги з смт Велика Олександрівка до м. Берислав поблизу с. Томарине Бериславського району Херсонської області автомобіль у салоні якого знаходились зазначені співробітники поліції зупинив стрілець 113 стрілецького полку мобрезерву 1 армійського корпусу днр ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та представник збройних формувань рф (Буртовий) прізвище змінено на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які були екіпіровані вогнепальною зброєю, для перевірки документів. Після того як ОСОБА_6 та ОСОБА_10 знайшли у салоні автомобіля документи, що свідчать про приналежність ОСОБА_7 до співробітника поліції України. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 направили в сторону ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вогнепальну зброю (автомати) покликали інших членів незаконного збройного формування «днр» (приблизно 10 чоловік) та проти волі потерпілий супроводили їх до насосної станції, яка знаходиться біля блок-посту. В приміщенні насосної станції члени незаконного збройного формування «днр» направивши в сторону ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вогнепальну зброю (автомати) вимагали у них надати інформацію про приналежність до співробітників поліції України. Не отримавши зазначену інформацію. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вивели з приміщення насосної станції ОСОБА_7 на вулицю та біля насосної станції повалили його на землю, після чого почали наносити йому удари ногами, кулаками рук в область голови, тулуба та ніг та прикладами автоматів в спину. Крім того ОСОБА_6 зробив не менше п`яти пострілів у землю біля голови ОСОБА_7 . Зазначені дії були направлені на отримання інформації про причетність потерпілих до співробітників поліції України. Не отримавши зазначену інформацію, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 помістили ОСОБА_7 у технологічний колодязь насосної станції біля с. Томарине Бериславського району Херсонської області де утримували у непристосованих умовах до 24.03.2022;

- протоколом впізнання з потерпілим ОСОБА_7 від 17.05.2023, який впізнав ОСОБА_6 як особу, яка його незаконно затримала, катувала, утримувала у нелюдських умовах у період з 21.03.2022 по 24.03.2022;

- протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 , від 03.03.2023 та 05.05.2023., який надав аналогічні покази, надані ОСОБА_7 ;

- протоколом впізнання з потерпілим ОСОБА_8 від 16.05.2023, який впізнав ОСОБА_6 як особу, яка його незаконно затримала, утримував у нелюдських умовах у період з 21.03.2022 по 24.03.2022;

- протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 від 07.10.2022 та 16.05.2023, який надав аналогічні покази, надані ОСОБА_7 ;

-протоколом впізнання з потерпілим ОСОБА_9 від 16.05.2023, який впізнав ОСОБА_6 як особу, яка його незаконно затримала, утримувала у нелюдських умовах у період з 21.03.2022 по 24.03.2022;

- висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 08.05.2023 № 042/05.2023, згідно із яким ОСОБА_7 за своїм психічним станом, міг правильно сприймати й запам`ятовувати факти, що мають доказове значення по справі, може давати відносно них правильні свідчення. Для потерпілого ОСОБА_7 дій військових РФ (незаконне утримання, катування, приниження, знущання та нанесення тілесних ушкоджень) 21.03.2022, та в період з 21.03.2022 по 27.03.2022 носили психотравмувальний характер (супроводжувались впливом різних фізіологічних та психологічних травмувальних чинників).Дії військових РФ (незаконне утримання, катування, приниження, знущання та нанесення тілесних ушкоджень) 21.03.2022, та в період з 21.03.2022 по 27.03.2022 спричинили потерпілому ОСОБА_7 страждання (моральну шкоду) - викликали у потерпілого стан гострого стресу. Страждання потерпілого ОСОБА_7 21.10.2022 та в період з 21.03.2022 по 27.03.2022 носили характер гострого стресу, мали помірний ступень прояву, були короткочасними (негативні емоції та переживання тривалістю до 1 місяця);

- висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 12.05.2023 № 043/05.2023, згідно із яким ОСОБА_11 за своїм психічним станом, міг правильно сприймати й запам`ятовувати факти, що мають доказове значення по справі, може давати відносно них правильні свідчення. Для потерпілого ОСОБА_9 дій військових РФ (незаконне утримання, приниження, знущання та нанесення тілесних ушкоджень) 21.03.2022, та в період з 21.03.2022 по 27.03.2022 носили психотравмувальний характер (супроводжувались впливом різних фізіологічних та психологічних травмувальних чинників). Дії військових РФ (незаконне утримання, приниження, знущання та нанесення тілесних ушкоджень) 21.03.2022, та в період з 21.03.2022 по 27.03.2022 спричинили потерпілому ОСОБА_9 страждання (моральну шкоду) - викликали у потерпілого стан гострого стресу. Страждання потерпілого ОСОБА_9 21.10.2022 та в період з 21.03.2022 по 27.03.2022 носили характер гострого стресу, мали помірний ступень прояву, були короткочасними (негативні емоції та переживання тривалістю до 1 місяця);

- протоколом огляду соціальної мережи «Вконтакте» від 03.05.2023, де зафіксована особиста сторінка ОСОБА_6 :

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Миколаєві від 16.05.2023 котрим вилучено копію паспорта громадянина України ОСОБА_6 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 2 ст. 111 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Згідно ч. 2 ст. 260 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно ч. 1 ст. 438 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

У загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» № 116 від 10.06.2023 розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлено про необхідність прибуття 14.06.2023, 15.06.2023, 16.06.2023, останнього до слідчого управління ГУНП в Херсонській області, за фактичним місцем розташування органу досудового розслідування (в межах територіальної юрисдикції), а саме за адресою: вул. Біла, 44, м.Миколаїв для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Крім того, 10.06.2023 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також виклики на 14.06.2023, 15.06.2023, 16.06.2023, для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

На вказані виклики підозрюваний не з`явився, про причини неявки не повідомив, що свідчить про умисні дії ОСОБА_6 , спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

Також, з метою його виклику та встановлення місця знаходження, надавався запит, у ході виконання якого встановлено, що при перевірці по облікам МВС України, ОСОБА_6 на територію підконтрольну Україні не виїжджав.

Крім того, згідно із відповіддю управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 у період часу з 24.02.2022 по 21.06.2023 за обліком Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан») не зазначені.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 30.06.2023 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) кримінального правопорушення у кримінальному провадженні відомості про яке 26.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено наявність ризиків, передбачених п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки наявна вірогідність, що ОСОБА_6 через свої зв`язки з представниками держави-агресора (рф), державними зрадниками та колаборантами, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, здійснивши спробу протидії кримінальному провадженню, та має можливість продовжувати вчиняти такі ж кримінальні правопорушення чи інші, більш тяжкі злочини.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацію майна. ОСОБА_6 народився у 199 році у місті Єнакієво Донецької області, є громадянином України, зареєстрований за адресою: зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , документованого паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 21.05.2009 Єнакіївським МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України, у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі к конфіскацією майна. Незастосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою буде сприяти зміцненню «негативного» авторитету ОСОБА_6 та утворенню у суспільства оманливого уявлення щодо стану та перспектив цього розслідування та в свою чергу утворювати передумови для здійснення незаконних дій іншими особами. За вказаних вище обставин запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання ОСОБА_6 зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатися судом у встановленому законом порядку. Відтак розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України суд позбавлений можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Більш того, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України - тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 КПК України, строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193, 194, 197, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 260, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 26.06.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167.

Після затримання ОСОБА_6 , не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який. .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04.07.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1