Справа № 301/953/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/985/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 19.08.2020.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, експедитор Ільницького ПП «Брич», несудимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено особисте зобов`язання.
Речовий доказ: автомобіль марки «ВМW 320D» , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2 уламки із дзеркала, - повернуто власнику ОСОБА_6 , змив з автомобіля марки «ВМW 320D», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , марлеву серветку просочену речовиною бурого кольору залишено при матеріалах кримінального провадження.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 14.01.2020 близько 18 год, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВМW 320Б», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби, без опадів по вул. Федорова, а саме неподалік будинку № 25 в м. Іршаві Закарпатської області, проявивши неуважність, а саме не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи в супереч вимогам п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руку України, допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення, згідно п. 2.1.3 б, в, г, є, л, о, м «Правил
судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.
Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тяжкого забою головного мозку, перелому кісток склепіння та основи черепа, субдурального, субарахноїдального крововиливів, переломів дужок 4, 5 шийних хребців, переломо-вивиху на рівні 6 шийного хребця, розриву передньої повздовжньої зв`язки, множинних розривів капсули селезінки, розриву селезінкової вени, гемоперитонеуму, відкритого багатоуламкового перелому лівої великогомілкової кістки на рівні нижньої третини, травматичного шоку, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.
Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа відкрита травма голови, перелом кісток склепіння та основи черепа, тяжкий забій головного мозку, субдуральний, субарахноїдальний крововиливи з розвитком травматичного шоку.
Невиконання водієм ОСОБА_6 пунктів 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в Іршавській районній лікарні.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильність кваліфікації його дій, зазначає про незаконність вироку в частині призначеного покарання, у зв`язку з чим просить вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати, а кримінальне провадження призначити до нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що призначене йому судом основне покарання є несправедливим внаслідок надмірною суворості. Вважає, що призначаючи йому основне покарання, суд належно не врахував обставини справи, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відшкодування в повному обсязі потерпілій заподіяної злочином шкоди, а також відсутність судимості, наявність позитивної характеристики та постійного місця роботи. Судом прийнято невмотивоване рішення про призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки наведені у вироку обставини, які пом`якшують покарання, давали суду підстави для застосування ст. 75 КК України. Окрім того, вважає необґрунтованим рішення суду також і в частині розв`язання цивільного позову потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди саме в розмірі 250000 грн.
В доповненні до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 19.08.2020 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ст. 284 КПК України. В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує на незаконність вироку у зв`язку з однобічністю та неповнотою досудового розслідування та судового розгляду, упередженістю суду, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування не встановлено місце події, оскільки не зазначено, на якій відстані від будинку АДРЕСА_2 , знаходяться уламки скла, не зазначено середину дороги, не зазначено місце знаходження (розташування) потерпілого після ДТП, не зазначено місце наїзду на пішохода та координати місця наїзду відносно сталих орієнтирів. Окрім того звертає увагу на те, що ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції не призначено та не проведено судову трасологічну експертизу, яка може надати слідову інформацію (розташування на автомобілі слідів від ДТП). Також на його думку, ні досудовим слідством, ні судом не встановлено момент виникнення небезпеки для руху водія. Відправною точкою розрахунку механізму ДТП є встановлення моменту небезпеки для руху водія, тобто моменту, починаючи з якого водій повинен негайно вжити всіх наявних заходів (маневр чи гальмування) для запобігання ДТП і зниження швидкості. Тобто, тоді, коли водій з місця сидіння у своєму автомобілі
побачить перешкоду для руху (а це: відстань від місця, де водій побачив перешкоду до місця знаходження перешкоди). При призначенні судової автотехнічної експертизи у даному кримінальному провадженні, слідчий у розділі «Вихідні дані» постанови надав судовому експерту вихідні дані, що стосуються руху одного з 2-х пішоходів, а не настання моменту небезпеки для руху водія. У постанові зазначено: «моментом виникнення небезпеки для руху автомобіля марки «BMW 320D» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вважати момент, коли один з двох пішоходів почав переходити проїзну частину дороги в стані алкогольного сп`яніння хитаючись та подолав відстань 7,5 метри, коли почув, що на пішохода, який йшов позаду нього було здійснено наїзд, при цьому час існування небезпеки для руху становив 5.0-6.0 секунд», в той же час не задавались дані про те, яку відстань може проїхати автомобіль за 5.0-6.0 с., де знаходився автомобіль в момент, коли пішохід почав переходити дорогу. В даному випадку слідчий задав момент виникнення небезпеки для руху пішоходів, а не момент виникнення небезпеки для руху водія, що не може бути підставою для встановлення моменту небезпеки для руху водія. Для визначення виникнення моменту небезпеки для руху водія необхідно оцінювати і дії водія, а не тільки дії пішоходів. Надання судовому експерту таких неповних та неправильних вихідних даних, викликає сумнів у її законності. Окрім того, 20.02.2020 під час слідчого експерименту за участю спеціаліста ОСОБА_13 та його участю, встановлювалась відстань, яку подолав пішохід та час, за який пішохід, пересікаючи дорогу подолав цю відстань, а він показав місце, де відбувся наїзд на пішохода, однак, не встановлювалась відстань від місця наїзду на пішохода до місця, де він об`єктивно виявив чи зміг виявити небезпеку для свого руху. Зазначена обставина, на його переконання, вказує на неповноту досудового слідства, а дані факти мають істотне значення для вирішення даного кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за необхідне встановити обставини, які не були встановлені 20.02.2020 при проведенні слідчого експерименту, зокрема, у проведенні повторного слідчого експерименту. Під час досудового розслідування та в суді він надавав покази, якими підтверджував, що зміна напрямку руху пішохода відбулась на відстані п`ять метрів, проте суд першої інстанції не надав цьому належної оцінки, у зв`язку з чим підлягав перевірці та встановленню факт, чи мав він технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. Стверджує, що пасажирка, яка сиділа на задньому сидінні його автомобіля - свідок події ОСОБА_14 показала суду, що пішохід, який перебігав дорогу, знаходився перед транспортним засобом близько одного метра, інших очевидців даної події немає, однак суд цим фактам не надав відповідну оцінку. Висновок судової автотехнічної експертизи Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 9133 від 21.04.2020 є неналежним і недопустимим доказом у даній справі, оскільки з п. 4 висновку слідує, що водій ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб та уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху, однак його автомобіль обладнаний антиблокувальною системою коліс (ABS), у зв`язку з чим може не залишати сліди гальмування на дорожньому покритті, тому відсутність сліду гальмування на дорозі не є свідченням того, що він не застосував екстрене гальмування. Під час допиту в якості підозрюваного він пояснював, що спочатку на дорозі побачив одного чоловіка, а потім на відстані близько п`ять метрів помітив, що з правого узбіччя дороги і на проїзну частину вибіг другий чоловік, тому одразу застосував гальмування, що повністю узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Зазначені покази, на його думку, суперечать вихідним даним постанови слідчого про призначення судової авто-технічної експертизи та висновку експертизи в частині наявності у його діях технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи вбачається, що в діях ОСОБА_11 також є ознаки порушення
правил дорожнього руху, однак, ні органом досудового розслідування, ні судом не перевірялась версія про винуватість у настанні ДТП потерпілого та не встановлено, чи мав він можливість вчасно виявити настання події, наявність технічної можливості уникнути наслідків злочину та джерело створення аварійної ситуації. Зазначене, на його думку, свідчить про суперечність наданих органом досудового розслідування доказів та недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вважає необґрунтованим рішення суду також і в частині розв`язання цивільного позову потерпілої про стягнення на її користь моральної шкоди саме в розмірі 250000 грн, оскільки не враховано ступінь вини потерпілого, який на момент ДТП перебував у «нетверезому» стані та порушив вимоги пунктів 4.8, 4.14 «а» Правил дорожнього руху України.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_8 зазначає про її безпідставність з огляду на те, що призначене ОСОБА_6 покарання, як основне, так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання і вирок суду в цій частині є законним та обґрунтованим. Покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням обставин справи, їх наслідків у виді загибелі людини, обставин, що пом`якшують покарання та даних про особу обвинуваченого, зокрема і тих, про які йдеться в апеляційній скарзі. Окрім того, вказує на те, що судом при розв`язанні цивільного позову обґрунтовано враховано, що діями ОСОБА_6 завдано їй неймовірних душевних мук і страждань, які вона переживає до тепер у зв`язку зі смертю найріднішої людини - батька, незважаючи на те, що цивільний позов нею був заявлений про стягнення з ОСОБА_6 450000 грн моральної шкоди, вона погоджується з прийнятим судом рішенням щодо його задоволенні в розмірі 250000 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали змінену апеляційну скаргу, промову прокурора, потерпілої та її представника про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з урахуванням внесених до неї змін та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 з урахування внесених до неї змін задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на
підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушенні визнав повністю та показав, що 14.01.2020 близько 17 год 50 хв, він на своєму автомобілі марки БМВ, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 поїхав в центр села Ільниця, де до нього в автомобіль підсіли знайомі дівчата , а саме ОСОБА_16 з с. Богаревиця та Половка Вікторія мешканка с. Ільниця, і вони вирішили поїхати в місто Іршава, тоді ОСОБА_16 сіла на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_17 сіла на заднє сидіння автомобіля, а він, будучи за кермом вказаного автомобіля, вирушив в місто Іршава. Коли він заїхав в м. Іршава на дворі було темно, без опадів, дорожнє покриття було сухим та чистим, рухався зі швидкістю близько 55-60 кілометрів за годину, з ближнім світлом фар, рухаючись біля спортивного клубу «Кротон», побачив на зустрічній смузі руху якогось чоловіка, який махав руками, однак він продовжив рух зі швидкістю біля 60 км/год та відпустив педаль газу спостерігаючи, що чоловік робить, зустрічного транспортну не було, людей на дорозі теж. Коли під`їхав ближче до даного чоловіка, на відстань близько 5 метрів, то побачив, що з правого узбіччя дороги йому на проїзну частину вибіг якийсь чоловік, він відразу почав гальмувати, але не застосовував екстрене гальмування, оскільки вважав, що зможе його об`їхати, тому почав виїжджати на зустрічну смугу руху, в той час правою стороною автомобіля відбулось зіткнення з даним чоловіком, від удару якого відкинуло на узбіччя, зокрема, його голова знаходилась на узбіччі, а ноги на проїзній частині, він зупинив свій автомобіль і відразу підійшов до чоловіка, який лежав на дорозі та зателефонував на номер швидкої, яка приїхала і відвезла потерпілого в Іршавську РЛ, а він залишився на місці до приїзду працівників поліції.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 .
Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 14.01.2020 близько 18 год вона прийшла додому з роботи. Вдома нікого не
було, так як її чоловік знаходився на роботі на підприємстві «Делівері», що за адресою місто Іршава, вул. Федорова, 29/2, Іршавського району, він їй зателефонував і повідомив, що батька ОСОБА_11 в місті Іршава по вулиці Федорова збив автомобіль і зараз вони знаходяться в Іршавській районній лікарні, на це вона відразу приїхала в лікарню, де вже чоловік розповів їй, що коли він разом з батьком переходили дорогу, то на батька наїхав автомобіль.
З показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що 14.01.2020 він повертався додому з роботи разом зі своїм тестем ОСОБА_11 , і біля 18 год по вул. Федорова в м. Іршаві почав переходити дорогу, позаду нього йшов потерпілий ОСОБА_11 . Коли він переходив дорогу, то бачив, що з с. Ільниця в напрямку м. Іршава їде автомобіль сірого кольору марки БМВ, швидкість була біля 90 км/год. Перед тим як переходити проїзну частину дороги вони дивилися вправо і ліво, було чути, що швидко до них наближається автомобіль. Вони нормально рухалися через дорогу, він по дорозі одягав рюкзак і в другій частині дороги почув удар, від якого потерпілий відлетів 15-20 метрів, а машина зупинилася через 55 метрів. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_6 , який почав кричати, він був шокований, тим, що сталося, допомогу ніхто не надавав хоча потерпілий був ще живий. Він дочекався працівників поліції. Точкою зіткнення вважає місце навпроти воріт, а тіло від удару полетіло на 15 метрів на дорогу. Він був тверезий, а потерпілий може трохи випив спиртного, оскільки в той день було свято. В тому місці де вони переходили дорогу, пішохідного переходу не було, однак вони впевнилися, що машин в той момент на дорозі не було, а машина ОСОБА_6 знаходилася за 700 метрів від них.
Свідок ОСОБА_15 показала, що 14.01.2020 близько 18 год, вона разом з ОСОБА_14 вирішили поїхати з с. Ільниця у напрямку м. Іршави у власних справах. Близько 18 год вони всі в трьох вирушили з с. Ільниця у напрямку м. Іршава. За кермом транспортного засобу «ВМW» знаходився ОСОБА_6 , вона сиділа на передньому правому пасажирському сидінні, а ОСОБА_14 - на задньому. Їхали вони з с. Ільниці у напрямку м. Іршава спокійно, дорога була суха, в салоні неголосно грала музика, вони між собою не розмовляли. Вона дивилася на телефон, тому дорогу і саму подію дорожньо-транспортної пригоди не бачила, підняла очі лише коли відчула удар об машину з правого переднього боку, і вони з`їхали на узбіччя, а потерпілий був позаду машини, біля двох метрів на узбіччі дороги. На другий день подію їй розповів ОСОБА_6 і вона все знає з його слів, про те, що біля спортивного залу «Кротон», за 5 метрів від їхнього транспортного засобу він помітив з правої сторони неподалік від них двох невідомих осіб чоловічої статі, які хотіли перебігати проїзну частину дороги, один з яких встиг перебігти та почав махати руками іншому, і в цей час за один метр від машини побачив, як вискочив на дорогу потерпілий і тому він почав гальмувати. Коли вони з`їхали на узбіччя дороги, то ОСОБА_6 вискочив з машини і почав викликати швидку, а її забрали працівники поліції у відділок.
З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що 14.01.2020 близько 18 год, вона разом з ОСОБА_15 , вирішили поїхати з с. Ільниця у напрямку м. Іршави у власних справах. Близько 18 год вони всі в трьох, вирушили з с. Ільниця у напрямку м. Іршава. За кермом транспортного засобу «ВМW» знаходився ОСОБА_6 , ОСОБА_15 сиділана передньому правому пасажирському сидінні, а вона на задньому. Їхали вони з с. Ільниця у напрямку м. Іршава спокійно, дорога була не слизька, дощ та сніг не падав. Коли вони знаходилися неподалік спортивного залу «Кротон», що знаходиться у с. Ільниця, Іршавського району, вона помітила як з правого боку неподалік від них двоє невідомих їй осіб чоловічої статі хотіли перебігати проїзну частину дороги, вона побачила як один з них перебіг перед транспортним засобом та почав своїми руками махати та показувати, щоб інший, який залишився на іншій стороні дороги також перебігав дорогу, в цей час даний пішохід знаходився перед їхнім транспортним засобом
близько одного метра, однак коли вони це побачили, то ОСОБА_6 почав гальмувати, але інший пішохід, досить довго стояв та вагався, але все ж таки перебіг ділянку дороги, тому ОСОБА_6 не встиг зупинитися та відбулося зіткнення, а саме: правою передньою фарою зачепив потерпілого, який зсунувся по правому боці автомобіля і впав через два метри після зіткнення на узбіччя. Після чого, ОСОБА_6 відразу зупинився та почав викликати швидку медичну допомогу, а невідомий їй чоловік, який встиг перебігти першим ділянку дороги, також підійшов до них та став кричати на обвинуваченого, чому останній не зупинився та не обійшов людину, коли бачив як той хотів перебігати дорогу.
Вина ОСОБА_6 підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 14.01.2020; схемою дорожньо-транспортної пригоди до протоколу огляду від 14.01.2020, на якій відтворено обставини місця вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події від 15.01.2020, висновками експертів.
Згідно висновку № 11 від 14.01.2020 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також протоколу № 151 від 14.01.2020 медичного огляду ОСОБА_6 для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння, у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено.
Відповідно до висновку експерта № 08 від 27.02.2020, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено такі тілесні ушкодження: забійно-рвана рана шкірних покровів лобно-тім`яної ділянки зліва, садно шкірних покровів ділянки тім`яного горба зліва, садно шкірних покровів лобно-тім`яної ділянки зліва, садно шкірних покровів ділянки лобного горба зліва з поширенням на скронево-виличну ділянку, синець шкірних покровів навколоочної ділянки зліва, синець шкірних покровів щічно-виличної ділянки зліва, синець шкірних покровів ділянки кута рота зліва, на його поверхні садно шкірних покровів, рана шкірних покровів ділянки кута рота зліва, садно шкірних покровів ділянки носо-губного трикутника зліва, синець шкірних покровів ділянки лобного горба справа з поширенням на виличну ділянку, на його поверхні садно шкірних покровів, синець шкірних покровів ділянки плечового суглобу справа, по зовнішній поверхні, синець шкірних покровів нижньої третини правого плеча по передній поверхні, на його поверхні крапкова ранка заходом судин, синці шкірних покровів ділянки ліктьового згину справа, з крапковими ранками на поверхні за ходом судин, синець шкірних покровів надключичної ділянки зліва, синець шкірних покровів на рівні середньої третини лівого плеча по задньо-зовнішній поверхні, синець шкірних покровів від рівня ліктьового суглобу зліва до нижньої третини передпліччя по задньо-зовнішній поверхні, на його поверхні у середній третині передпліччя садно шкірних покровів, синець шкірних покровів нижньої третини лівого передпліччя по зовнішній поверхні, садно шкірних покровів на рівні другого п`ястно-фалангового суглобу по тильній поверхні лівої кисті, синець шкірних покровів ділянки 4, 5 п`ястно-фалангових суглобів лівої кисті по тильній поверхі, на його поверхні садно шкірних покровів, синець шкірних покровів ділянки гребня клубової кістки зліва по передньо-зовнішній поверхні, на його поверхні садна шкірних покровів, синці шкірних покровів ділянки передньої черевної стінки між середньо-ключичними лініями вище рівня пупка, рана шкірних покровів на 2 см нижче пупка по серединній лінії, синець шкірних покровів верхньої третини правої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, синець шкірних покровів верхньої третини правої гомілки по передньо-зовнішній поверхні, синець шкірних покровів на всю довжину лівої гомілки по передньо-зовнішній поверхні, з поширенням на ділянку гомілково-стопного суглобу, садно шкірних покровів верхньої третини лівої гомілки по задньо-зовнішній поверхні, садно шкірних покровів верхньої третини лівої гомілки по зовнішній поверхні, рана шкірних покровів на рівні середньої третини лівої гомілки по передній поверхні, синець шкірних
покровів ділянки нижньої третини лівого стегна по задньо-зовнішній поверхні, садно шкірних покровів ділянки верхньо-зовнішнього квадранту лівої сідниці, крововиливи у підшкірно-жирову клітковину грудної клітки на рівні 4,5,6 ребер справа по лопатковій лінії, крововиливи у м`які тканини та м`язи надключичної ділянки зліва, крововиливи у парієтальну плевру справа на рівні 4,5,6 ребер та міжреберних проміжків по лопатковій лінії, крововиливи у парієтальну плевру на рівні 4,5 ребер зліва по передньо-підпахвинній лінії, розриви капсули селезінки, повний розрив селезінкової вени, внутрішньочеревна кровотеча, забій легень, крововилив ділянки кореня брижі з поширенням на петлі тонкої кишки, крововиливи по ходу серпоподібної зв`язки печінки, крововиливи у навколониркову клітковину обох нирок, крововиливи в ділянки ніжок діафрагми з обох сторін, переломи 4, 5 ребер зліва по передньо-підпахвинній лінії, переломо-вивих на рівні 6 шийного хребця, розрив передньої повздовжньої зв`язки хребта, крововиливи у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні на всю поверхню лобної, тім`яної та потиличної кісток зліва, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепа, тяжкий забій головного мозку, судбуральний крововилив, субарахноїдальний крововилив, крововиливи у м`які тканини на рівні 4,5 шийних хребців, переломи дужок 4,5 шийних хребців, крововиливи у м`які тканини на рівні 2,3,4 поперекових хребців у поперечному напрямі між лопатковими лініями, гематома поперекової ділянки зліва, крововиливи у м`які тканини на рівні остей лопаток, гематома м`яких тканин ділянки правої лопатки, відкритий багатоуламковий перелом лівої великогомілкової кістки на рівні нижньої третини, зі зміщенням уламків, уламковий перелом лівої малогомілкової кістки у нижній третині, зі зміщенням уламків, крововиливи у м`які тканини ділянок переломів кісток лівої гомілки, перелом малогомілкової кістки у верхній частині на рівні головки, крововиливи у м`які тканини нижньої третини лівого стегна по задній поверхні, травматичний шок.
Вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені в терміни, зазначені в обставинах справи, за умов та обставин розглядуваної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.01.2020, від дії тупих, тупогранних, твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею за ударним механізмом спричинення чи ударі об такі і такими предметами могли бути окремі зовнішні виступаючі частини кузову легкового автомобіля при наїзді на пішохода, де місцем первинного контакту стала задня поверхня тіла з наступним падінням потерпілого на дорожнє покриття. Тілесні ушкодження: синець шкірних покровів нижньої третини правого плеча по передній поверхні, на його поверхні крапкова ранка заходом судин, синці шкірних покровів ділянки ліктьового згину справа, з крапковими ранками на поверхні за ходом судин, рана шкірних покровів на 2 см нижче пупка по серединній лінії зважаючи на їх локалізацію та морфологічний прояв є наслідками надання кваліфікованої медичної допомоги (проведеного оперативного втручання, внутрішньовенних ін`єкцій) і при встановленні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги експертом не беруться.
Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден шкірних покривів, крововиливів у м`які тканини вказаних ділянок тіла, мають ознаки тілесних ушкоджень з незначними скороминучими наслідками тривалістю не більше, як 6 днів, які за ступенем тяжкості слід кваліфікувати, як легкі тілесні ушкодження, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.
Тілесні ушкодження у вигляді ран шкірних покривів вказаних ділянок тіла, крововиливів у парієтальну плевру справа на рівні 4,5,6 ребер та міжреберних проміжків по лопатковій лінії, крововиливів у парієтальну плевру на рівні 4,5 ребер зліва по передньо-підпахвинній лінії, крововиливів по ходу серпоподібної зв`язки печінки, крововиливів у навколониркову клітковину обох нирок, крововиливів в ділянки ніжок діафрагми з обох сторін, гематоми поперекової ділянки зліва, гематоми м`яких тканин ділянки правої лопатки мають ознаки тілесних ушкоджень, тривалістю понад 6 днів,
але не більше 21 дня, які за ступенем тяжкості слід кваліфікувати, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.
Тілесні ушкодження у вигляді переломів 4, 5 ребер зліва по передньо-підпахвинній лінії, забою легень, уламкового перелому лівої малогомілкової кістки у нижній третині, зі зміщенням уламків, перелому малогомілкової кістки у верхній частині на рівні головки мають ознаки тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, які за ступенем тяжкості слід кваліфікувати, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.
Тілесні ушкодження у вигляді тяжкого забою головного мозку, перелому кісток склепіння та основи черепа, субдурального, субарахноїдального крововиливів, переломів дужок 4,5 шийних хребців, переломо-вивиху на рівні 6 шийного хребця, розриву передньої повздовжньої зв`язки, множинних розривів капсули селезінки, розриву селезінкової вени, гемоперитонеуму, відкритого багатоуламкового перелому лівої великогомілкової кістки на рівні нижньої третини, травматичного шоку мають ознаки тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення і за ступенем тяжкості такі слід кваліфікувати, як тяжкі, тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення, згідно п. 2.1.3. б, в, г, є. л, о, м «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995.
Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тяжкого забою головного мозку, перелому кісток склепіння та основи черепа, субдурального, субарахноїдального крововиливів, перломів дужок 4, 5 шийних хребців, переломо-вивиху на рівні 6 шийного хребця, розриву передньої повздовжньої зв`язки, множинних розривів капсули селезінки, розриву селезінкової вени, гемоперитонеуму, відкритого багатоуламкового перелому лівої великогомілкової кістки на рівні нижньої третини, травматичного шоку, перебувають у прямому причинно-наслідковому з настанням його смерті.
Зважаючи на локалізацію, поширеність та ступінь прояву виявлених на трупі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, останні не характерні для падіння на площині.
Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа відкрита травма голови: перелом кісток склепіння та основи черепа, тяжкий забій головного мозку, субдуральний, субарахноїдальний крововиливи з розвитком травматичного шоку.
Згідно результатів судово-токсикологічної експертизи у крові від трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації - 2,91%. Отже, можна дійти висновку, що на час настання смерті ОСОБА_11 , перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.
Відповідно до висновку експерта № 150 від 28.01.2020, у крові ОСОБА_6 не виявлено метилового, етилового, н-пропілового, н-бутилового, н-амілового спиртів та їх ізомерів.
Висновком експерта № 151 від 28.01.2020 встановлено, що в крові ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,34% проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 9045 від 20.02.2020, на момент огляду і експертного дослідження гальмова система автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією, рульове керування автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 знаходилося в працездатному стані та могло виконувати функції, передбачені конструкцією, система освітлення світлової сигналізації автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 знаходилась в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією.
Відповідно до протоколів проведення слідчого експерименту від 20.02.2020, проведених за участю свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_6 , останні детально розповіли про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.01.2020.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової-автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020, повний зупиночний шлях автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 в даних дорожніх умовах становить відстань 36.9.. .37.4 м. В даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2; 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_11 повинен був діяти згідно вимог пунктів 4.8 та 4.14 (а) вищевказаних Правил. Водій автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху. З технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали обставини, пов`язані з тим, що з моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
В апеляційній скарзі сторона захисту наводить власну оцінку показанням обвинуваченого, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на користь невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також вказує про необхідність повторного дослідження письмових доказів, зокрема: протоколу огляду місця події та схеми дорожньо-транспортної пригоди, висновку судово-медичної експертизи № 08 від 15.01.2020, висновку судової автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання сторони захисту, оскільки необхідності у дослідженні письмових пояснень підозрюваного ОСОБА_6 та вказаних у клопотанні свідків немає, оскільки такі були безпосередньо допитані в ході судового розгляду кримінального провадження і саме їхні показання, дані в суді першої інстанції були предметом оцінки та покладені в основу обвинувального вироку. Аналогічним чином, відхиляються і вимоги щодо необхідності повторного дослідження ряду письмових доказів, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту обвинуваченого, потерпілої та всіх свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, обвинуваченим та його захисником не заявлялось жодних клопотань щодо додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.
Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за, що його засуджено, колегія суддів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов правильного висновку щодо доведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , оскільки останній порушив вимоги пунктів 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, оскільки, будучи водієм транспортного засобу, повинен був рухатись в населеному пункті зі швидкістю не більше 50 км/год, ат також повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, а з моменту об`єктивної спроможності виявити пішохода, що перебував на проїзній частині на смузі руху його автомобіля, мав оцінити дорожню обстановку як небезпечну для подальшого руху, в звЙ`язку з чим повинен був діяти згідно п 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: рухатись на транспортному засобі в населеному пункті зі швидкістю не більше 50 км/году темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Проте, зазначених вимог Правил дорожнього руху України обвинувачений ОСОБА_6 не дотримався.
При цьому апеляційний суд враховує, що як убачається із досліджених судом першої інстанції доказів, а саме показань учасників судового провадження, протоколів слідчих експериментів та висновків судових експертиз: швидкість руху автомобіля марки «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 складала близько 55 км/год; в дорожніх умовах, які передували дорожньо-транспортній пригоді, з місця водія автомобіля марки «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 та пішохода на проїзній частині можливо побачити (виявити)
на відстані від 16,4 до 91,7 метрів; повний зупиночний шлях автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 в заданих дорожніх умовах становив відстань 36.9.. .37.4 м.
Порівнюючи розрахункову величину гальмівного шляху автомобіля «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 (близько 37 м) із встановленою віддаленістю автомобіля від місця розташування пішохода в момент виникнення небезпеки для руху (біля 76,4-91.7 м), обвинувачений ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця розташування пішохода і тим самим мав можливість уникнути наїзду на нього. А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України дії водія автомобіля ОСОБА_6 (несвоєчасне застосування гальмування з моменту, коли водій міг виявити пішохода) знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив неповноту та однобічність судового розгляду та дав неправильну правову оцінку зібраним по кримінальному проводжені доказам є необґрунтованими та безпідставними. Суд першої інстанції повно, об`єктивно та неупереджено розглянув кримінальне провадження, правильно встановив дійсні фактичні обставини справи, при цьому дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону. Істотних порушень вимог закону які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого рішення ним не допущено.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, а винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є потерпілий ОСОБА_11 , який перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, перетинав дорогу у невстановленому місці, в порушення Правил дорожнього руху України, тому саме він є винним у ДТП, не знаходять свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.
Як правильно встановив суду першої інстанції і це об`єктивно вбачається з висновку судової - автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020, в причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди перебувають не дії потерпілого ОСОБА_19 , хоча в них також вбачались порушення Правил дорожнього руху України, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 , який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування, і як наслідок, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті.
Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість в якості доказу висновку - автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020 у зв`язку з відсутністю у ньому даних про час протягом якого потерпілий перетинав проїзну частину дороги, а також неправдивість заданих слідчим даних, які були використані експертом при підготовці висновку, щодо виникнення небезпеки для водія з відстані автомобіля до потерпілого, апеляційний суд звертає вагу на таке.
З висновку судової автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020 вбачається, що вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті проведення слідчих дій: огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; слідчих експериментів від 20.01.2020 за участю ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_18 , за даними яких об`єктивна можливість виявити водієві небезпеку для руху настає з моменту, коли один з пішоходів розпочав переходити проїзну частину дороги, а з урахуванням швидкості автомобіля та довжини гальмівного шляху, експертом така вирахувана на відстані близько 76,4 91,7 метрів.
Також на переконання колегії суддів, така слідча дія слідчі експерименти та дані отримані в результаті проведення останніх є належними та достовірними, тому вказані докази отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є належними доказами по кримінальному провадженню. Порушень кримінального процесуального закону які б стали підставою для визнання недопустимими доказами колегія суддів не вбачає. Також на переконання колегії суддів відсутні підстави для визнання недопустимим доказом по кримінальному провадженню висновку судової автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020, оскільки вказаний висновок виконаний на підставі вихідних даних отриманих в результаті вищевказаного слідчих експериментів, показань свідка ОСОБА_20 та самого ОСОБА_6 .
Крім того, судова автотехнічна експертиза, виконана кваліфікованим експертом, який попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, на підставі вихідних даних, які є повними достовірними, обЙ`єктивними та достатніми. На поставлені питання експертом було надано конкретні відповіді, протиріччя та неповнота у вказаному висновку відсутні.
Доводи сторони захисту про призначення судової транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Згідно ст. 92 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачає, що судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Згідно ч. 1, 2 ст. 244 КПК України, у разі якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, сторони кримінального провадження мають право звернутися з клопотанням про проведення експертизи до слідчого судді.
У частині 3 статті 332 КПК України визначено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності
Колегія суддів звертає увагу на те, що в суді першої інстанції були досліджені висновки автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020, яка проводилась в ході досудового розслідування.
На вирішення даної експертизи були поставлені в тому числі питання щодо встановлення механізму контактування транспортного засобу із пішоходом, таким чином доцільність призначення судової транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизина стадії апеляційного розгляду належним чином невмотивовано.
Будь-яких обставин та належних допустимих доказів, які б вказували на необхідність проведення судової транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи, захисником не наведено, а тому підстав для проведення судової транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи у даному кримінальному провадженні немає.
Більш того, згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Посилання захисника на самостійне проведення судової транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи, яка повністю спростовує висновки автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020, за відсутності документального підтвердження, до уваги прийняті бути не можуть.
Твердження захисника щодо ненадання апеляційним судом можливості долучення висновку судової транспортно-трасологічної та судової автотехнічної експертизи, яка проведена стороною захисту за власною ініціативою, не ґрунтуються на фактичних обставинах, оскільки відповідно до вимог ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків апеляційним судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час апеляційного розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом апеляційної інстанції не створювалось.
Доводи сторони захисту про різницю в концентрації етилового спирту у крові трупа ОСОБА_11 , які містяться в результатах судово-токсикологічної експертизи (2,9 % проміле) та у висновку експерта № 151 від 28.01.2020 (1,34% проміле), як і факт та перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди, жодним чином не спростовує винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, з урахуванням того, що його дії перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з цією дорожньо-транспортною пригодою.
Твердження сторони захисту про необхідність надання доручення органу досудового розслідування щодо проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_6 із залученням спеціаліста Львівського НДІСЕ, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки згідно слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_6 від 20.01.2020, останнім було відтворено подію та зазначено про дії кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, що знайшло своє відображення у протоколі від 20.01.2020.
Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості вказаного протоколу слідчого експерименту, які суд поклав в обґрунтування вироку, колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про необхідність перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: визначення моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_6 та пішоходу ОСОБА_11 з таких підстав.
Слідчий експеримент проводився за участю водія ОСОБА_6 , як учасника дорожньо-транспортної пригоди, якому роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, яка передбачає його право не свідчити проти себе, членів сім`ї чи близьких родичів. При цьому, протокол слідчого експерименту підписаний ОСОБА_6 без зауважень та доповнень, що свідчить про те, що він погодився з вказаними слідчими діями.
Відхиляючи доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 20.01.2020, оскільки такий проведено з ОСОБА_6 в статусі свідка, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Зі змісту вказаної норми випливає, що слідчий, в залежності від тих, чи інших фактичних обставин, сам приймає рішення про необхідність проведення слідчого експерименту з учасниками кримінального провадження для встановлення об`єктивної істини.
Тобто відомості, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.
Залучення ОСОБА_6 до проведення слідчого експерименту як свідка не вказує на недопустимість самого протоколу слідчого експерименту, адже відомості, які він надав під час цієї слідчої дії, не є показаннями в розумінні статей 84, 95 КПК України, а є складовою частиною протоколу слідчого експерименту.
Колегія суддів констатує, що протокол слідчого експерименту від 20.01.2020 відповідає вимогам статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, а тому його дані в сукупності з іншими доказами обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку. При цьому, ОСОБА_6 будь-яких зауважень чи заперечень з приводу порушень його прав у ході проведення цієї слідчої дії не висловлював. Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що під час слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, спрямовані на порушення прав ОСОБА_6 , або його в будь-якій формі примушували до визнання тих чи інших обставин дорожньо-транспортної пригоди. Тому відсутні підстави стверджувати, що подальші висновки судової автотехнічної експертизи щодо обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди є недопустимим доказом (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду в справі № 278/1167/19,провадження № 51-1116км22).
Таким чином, зазначеному протоколу слідчого експерименту суд надав відповідну правову оцінку з точки зору належності та допустимості в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні та обґрунтовано поклав в основу обвинувачення.
Відповідно до змісту протоколу слідчого експерименту, перед початком вказаної слідчої дії ОСОБА_6 було роз`яснено його права визначені ст. 66 КПК України, у тому числі щодо права на правову допомогу адвоката та відмову давати показання проти себе.
Колегія суддів бере до уваги, що висновки експертизи не ґрунтуються виключно на слідчому експерименті, а є результатом сукупності всіх фактичних даних, які були предметом експертного дослідження, тому доводи сторони захисту про те, що висновки судової автотехнічної експертизи повинні бути визнані недопустимими доказами також з цих підстав є неприйнятними.
Посилаючись на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 14.01.2020 з додатком до нього у виді схеми місця ДТП, сторона захисту акцентує увагу на тому, що такий огляд було проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_11 .
Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
З приписів ч. 3 ст. 214 КПК України вбачається, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події.
Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Частиною 3 статті 237 КПК України передбачено, що для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.
Аналіз даної норми закону вказує на те, що проведення огляду місця події може проводитися, в тому числі за участі сторони захисту, а обов`язку її залучення, як і інших учасників кримінального провадження, у слідчого чи прокурора не виникає.
Оскільки в даному кримінальному провадженні огляд місця події був невідкладною слідчою дією, проведення якої слідчим, без участі іншого учасника ДТП - ОСОБА_11 , допускається КПК України, відсутні підстави стверджувати про будь-які порушення під час її проведення. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_11 каретою швидкої допомоги був доставлений до лікарні, де згодом від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Зауваження захисника щодо оформлення схеми ДТП не приймаються до уваги, оскільки складена схема є додатком до протоколу огляду місця події від 14.01.2020 та була підписана на місці події учасниками слідчої дії.
Більш того, стороною захисту будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів з приводу недопустимості протоколів слідчого експерименту, огляду місця події та схеми дорожньо-транспортної пригоди не надано, на наявність таких сторона захисту не посилалася під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи з приводу того, що потерпілий ОСОБА_11 неочікувано вибіг на проїзну частину з правого боку по напрямку руху його автомобіля, що призвело до застосування екстреного гальмування з одночасною зміною напрямку руху автомобіля в ліву сторону, яка відбулась на відстані п`яти метрів, колегія суддів відхиляє, оскільки дана версія дорожньо-транспортної пригоди за доводами сторони захисту технічно неможлива, оскільки такі доводи про момент виникнення для обвинуваченого небезпеки на відстані 5 метрів, не відповідають даним, зафіксованим у схемі дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі слідовій інформації, та самі по собі містять суперечності у вказаних ним параметрах.
Зазначені вище докази, а саме: показання свідка ОСОБА_18 , дані протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схем до нього, а також дані слідчих експериментів, обґрунтовано покладені в основу судової автотехнічної експертизи № 9133 від 21.04.2020 , за висновками якої у даній дорожній ситуації ОСОБА_6 з метою забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.
При цьому, колегія суддів вважає, що порушення водієм вимог щодо швидкості руху транспортного засобу, безумовно, впливає на можливість водія транспортного засобу своєчасно виявити небезпечну ситуацію та відвернути дорожньо-транспортну пригоду, шляхом застосування екстреного гальмування або безпечного об`їзду, та знаходиться у прямому причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суд повинен з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було порушення зазначених правил одним водієм причиною їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Судом першої інстанції фактично було встановлено, що аварійну ситуацію було створено пішоходом ОСОБА_11 , яким було допущено порушення вимог пунктів 4.8, 4.14 (а) Правил дорожнього руху України, а водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВМW 320D» д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог пунктів 12.2, 12.3, 12.4 вищезгаданих Правил. Особливості причинного зв`язку мають місце в діяльності у складних системах (із використанням технічних об`єктів), що обумовлена поведінкою не однієї, а декількох осіб, які відповідно повинні дотримуватися спеціальних правил, обов`язкових для кожної з них, та недотримання яких у конкретному випадку одночасно призводить до спричинення суспільно небезпечного наслідку. Зазначене вказує на те, що у такому разі визначати в судовому рішенні саме кількісні показники (наприклад, у частках) ступеня участі (внеску) кожного з водіїв у спричиненні злочинного наслідку немає кримінально-процесуальних та кримінально-правових підстав. (Верховний Суд колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 03.04.2020 справа № 640/1664/18 провадження №51-5692км19).
Суд першої інстанції, обґрунтовано встановив у діянні водія ОСОБА_6 наявність порушень Правил дорожнього руху України та причинного зв`язку між цими порушеннями і суспільно небезпечними наслідками, що настали, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність наявності ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 286 КК.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням численних експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні. У вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статті 94 КПК.
З огляду на зазначене, заперечення під час апеляційного розгляду вини ОСОБА_6 щодо обставин події дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним відповідальності, а тому ставиться до таких його доводів критично.
У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.
Слід визнати необгрунтованими й доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів кримінального провадження.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими та його захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
З вироку вбачається, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинуваченого про недоведеність його вини в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачений засуджений, слід визнати безпідставними.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачений наголошує в апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 в названому у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.
З вироку суду вбачається, що вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 основного покарання на підставі ст. 69 КК України, а також додаткового покарання, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне частикове відшкодування завданої шкоди, а також те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, яке характеризується необережною формою вини, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та
дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, молодий за віком, неодружений, проживає разом з батьками, працевлаштований - працює експедитором Ільницького ПП «Брич».
Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено.
Колегія суддів враховує, що допущені ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої загинула людина, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, однак з урахуванням того, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував шкоду потерпілій, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є молодим за віком, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе застосувати відносно обвинуваченого положення ст. 69 КК України з призначенням ОСОБА_6 більш м`якого основного покарання, не передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - обмеження волі, яке обвинувачений повинен відбувати реально, та з призначенням ОСОБА_6 додаткового покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. 50, 65, 69 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також співмірним вчиненому протиправному діянню та його наслідкам у виді смерті людини, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Законних підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ще й положень ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить.
Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого щодо невірного розв`язання судом цивільного позову, з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до положень частини 5 зазначеної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 цього Кодексу моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 450000 грн моральної шкоди.
Суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди, в повній мірі врахував глибину та характер пережитих потерпілою душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у її житті, яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратила близьку людину батька, та обґрунтовано задовольнив частково заявлені потерпілою позовні вимоги і стягнув суму морального відшкодування в розмірі 250000 грн.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілої.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано доказів, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_21 з доповненням до неї залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 19.08.2020 щодо нього, - без змін.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді