14 липня 2023 року м. Запоріжжя
ПП «Вітадент-Раунд» набуло право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку на підставі укладеного Договору купівлі-продажу. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого ПП «Вітадент-Раунд» отримало у власність земельну ділянку, за формою та змістом відповідає вимогам закону, вказаний договір недійсним судом не визнавався, а отже в силу вимог ст.204 ЦК України він є правомірним.
Відтак, оскільки вказаний Договір є правомірним, то накладення арешту на земельну ділянку, власником якої є ПП «Вітадент-Раунд», є неправомірним, оскільки це призводить до безпідставного обмеження його права власності, яке гарантовано Конституцією України.
Крім того, станом на 06.07.2023 року у вказаному кримінальному провадженні не оголошено про підозру службовим особам ПП «Вітадент-Раунд».
ПП «Вітадент-Раунд» не повідомлялось про проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, його посадові особи жодного разу не викликались для дачі пояснень, або проведення інших слідчих дій в межах вказаного провадження.
В судове засідання представник власника майна не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.
Слідчий в судове засіданні також не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку. Заступником начальника СУ ГУНП в Запорізькій області надано заяву про розгляд клопотання без участі слідчого. Проти скасування арешту майна заперечує.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено без фіксації судового процесу.
Дослідивши надані суду докази, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Частинами 1 та 2 статті 64-2 КПК України встановлено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка зазначає, що продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Даних щодо того, що на даний час в вказаному кримінальному провадженні оголошено про підозру службовим особам ПП «Вітадент - Раунд», слідчому судді не надано.
Крім того, слідчий в судове засідання не з`явився, додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права ПП «Вітадент-Раунд» щодо обмеження права власності, не надав.
Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що у збереженні арешту відпала потреба, що є підставою для скасування арешту у відповідності до частини 1 статі 174 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, клопотання адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ПП «Вітадент-Раунд» підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 14.07.2023 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1