Справа № 346/2084/23
Провадження № 1-кс/346/227/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в кримінальному провадженні № 0000801 від 23 червня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, клопотання слідчого слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись із даним клопотанням слідчий посилається на те, що розгляді у Коломийському міськрайонному суді щодо ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження за двома обвинувальними актами про обвинувачення за вчинення кримінальноного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Однак, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. З метою реалізації свого протиправного умислу поєднаного з метою незаконного заволодіння коштами потерпілих, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за місцем свого проживання, в АДРЕСА_1 , маючи навички роботи із комп`ютерною технікою, використовуючи належний йому ноутбук, який працює під операційною системою, яка використовує ресурси оперативної пам`яті для проведення цифрових операцій, 18 листопада 2018 року у всесвітній мережі Інтернет створив по ІР-адресі НОМЕР_1 Інтернет-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_1 » хостинг-провайдер, якого являється « ІНФОРМАЦІЯ_2 », територіальне розташування знаходиться в російській федерації, м. Санкт-Петербург, з доменним іменем « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 на якому розміщував завідомо неправдиві публікації щодо продажу товарів ігрового та колекційного походження та номер телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , не маючи наміру в подальшому реалізовувати вказані товари потерпілим.

Крім того, 21 січня 2019 року у всесвітній мережі Інтернет ОСОБА_5 створив по ІР-адресі НОМЕР_3 Інтернет-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_3 » хостинг-провайдер, якого являється « ІНФОРМАЦІЯ_2 », територіальне розташування знаходиться в російській федерації, м. Санкт-Петербург, з доменним іменем « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 , та 29 травня 2018 року у всесвітній мережі «Інтернет» ОСОБА_5 на сайті оголошень «ОЛХ» створив обліковий запис за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 », із ім`ям користувача « ОСОБА_7 », вказавши при цьому номер телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 , на яких розміщував завідомо неправдиві публікації щодо продажу товарів ігрового та колекційного походження та номер телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , не маючи наміру в подальшому реалізовувати вказані товари потерпілим.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілих, ОСОБА_6 у відділенні № 40/08, що знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Вічевий Майдан, 3, Івано-Франківської області, 29 жовтня 2021 року відкрив банківський рахунок IBAN- НОМЕР_5 , активував його, використовуючи при цьому свій номер телефону оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , до якого прив`язав банківські платіжні картки АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 . Маючи доступ до мобільного банкінгу та фактичного розпорядження грошовими коштами підозрюваний використовував банківську платіжну картку АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_10 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_2 ; банківську платіжну картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_11 відкриту на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 жительки АДРЕСА_3 ; та банківську платіжну картку АТ «Універсал банк» № НОМЕР_12 відкриту на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жительки АДРЕСА_1 .

Вказані банківські платіжні картки підозрюваний використовував для заволодіння грошовими коштами потерпілих, надаючи їх реквізити для перерахування грошових коштів за ніби то придбані ними товари.

У цілому ОСОБА_6 незаконно, у шахрайський спосіб, шляхом обману, зловживаючи довірою потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , заволодів їхніми грошовими коштами на загальну суму 140 482 грн.

Слідчий зазначає, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої потерпілим внаслідок кримінального правопорушення виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «Hyundai І30», білого кольору, номер кузова НОМЕР_13 , 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , який знаходиться у користуванні у ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження та користування.

В судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що воно не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує щодо сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про його арешт або повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби, знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до частини ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно норм ч. 1 ст. 171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Беручи до уваги: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000801 від 23 червня 2022 року про внесення відомостей вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України; постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування; копії протоколів допитів потерпілих, де вони пояснили про обставини заволодіння підозрюваним належними їм грошовими коштами, шляхом введення їх в оману; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , яка є дружиною підозрюваного та вказала, що він є підприємцем, має власний магазин в м. Коломия, здійснює збір ПК та продаж комплектуючих до комп`ютерів, та колекційних видань і влітку 2022 року користувався належною їй банківською картою; копією протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 лютого 2023 року, за участі ОСОБА_24 , який вказав на фотокартку під № 1, на якій згідно долученої довідки зображений ОСОБА_6 ; копії протоколів тимчасового доступу до речей, а саме до інформації по карткових рахунках, та копії заяв на відкриття карткових рахунків, про рух коштів по карткових рахунках; копію інформації отриманої за результатом аналізу телефонних з`єднань абонентських номерів; копію протоколу огляду речей та документів від 14 листопада 2022 року в ході якого оглянуто інтернет-сайт за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; копію протоколу обшуку від 17 травня 2022 року, проведеного за місцем проживання підозрюваного, в ході якого у нього виявлено та вилучено банківські картки, мобільні телефони та ноутбук; копію інформації щодо користувачів сайту «OLX.ua»; копію повідомлення про підозру від 30 березня 2023 року та повідомлення про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення від 25 квітня 2023 рокуслідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Проте в матеріалах даного клопотання цивільний позов відсутній, даних про те, що він заявлявся, не має. Тому підстав для накладення арешту з такою метою суд не вбачає.

Крім того, матеріалів судового провадження вбачається, що майно, накладення арешту на яке просить слідчий не належить підозрюваному, а отже не виправдовує втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів чи відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності та користування здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної особи здійснено без законних на те підстав.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004 р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

На підставі викладеного, вважаю, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, його мету та значення вказаного в клопотанні майна для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання про накладення арешту слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції ОСОБА_3 погодженого з прокурором Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль марки «Hyundai І30», білого кольору, номер кузова НОМЕР_13 , 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14 , власником якого є ОСОБА_25 , та яким користується ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Коломийський міськрайонний суд до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення відповідно до п. 9 ч.1 ст. 309, ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1