ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія ч.2 ст. 190 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження № 80003545, № 0004937, №0003285 за апеляційною скаргою прокурора - першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, із середньо - спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, неодноразово судимого, останній раз:

19.02.2012 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 307 КК України на 4 роки позбавленні волі. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.10.2014 звільненого умовно - достроково від відбуття покарання на 7 місяців 24 дні,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

22.08.2018 приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля СМ «АТБ» за адресою: м. Харків вул. Клочківська, 159, під приводом здійснення дзвінка отримав від ОСОБА_9 у тимчасове користування мобільний телефон марки «Samsung», модель «SM-J330FZDDSEK», належний останньому, після чого, повторно, користуючись довірою ОСОБА_9 заволодів мобільним телефоном марки «Samsung», модель «SM-J330FZDDSEK», вартість якого, становить 3650,00 грн.

В нічний час 29.11.2019 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Заліська, буд.40 під приводом здійснення дзвінка отримав від ОСОБА_10 у тимчасове користування мобільний телефон марки «Samsung А520F Galaxy A5», належний останньому, після чого, повторно, користуючись довірою ОСОБА_10 заволодів мобільним телефоном марки «Samsung А520F Galaxy A5» вартість якого складає 3000 грн., та покинув місце вчинення злочину з мобільним телефоном. Тобто ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою заволодів майном ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальні збитки на загальну суму 3000 грн

У подальшому ОСОБА_7 попрохав свого приятеля ОСОБА_11 здати мобільний телефон до ломбардної установи. 29.11.2019 ОСОБА_11 , будучи впевненим, що мобільний телефон марки «Samsung А520F Galaxy A5», належить ОСОБА_7 , здав мобільний телефон до ломбардної установи ПТ «Ломбард «Скарбниця»» використовуючи свій паспорт громадянина України, а отримані грошові кошти в сумі 1100 грн. передав ОСОБА_7 .

В кінці вересня 2020 року, у денний час, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу супермаркету «АТБ» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд.159, у раніше йому не знайомого ОСОБА_12 повторно, під час бесіди попросив у потерпілого мобільний телефон під приводом здійснення телефонного дзвінка. Після чого ОСОБА_12 , довіряючи ОСОБА_7 та будучи впевненим в добросовісності його дій, передав йому свій мобільний телефон «Meizu m5 note», вартість якого становить 1650,00 грн.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тобто безпідставне та невиправдане звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання та звільняючи від відбування на підставі ст. 75 КК України, не повністю врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого та характер вчинених діянь, а саме те, що він 5 разів судимий, у тому числі за вчинення тяжкого корисливого злочину, та знову вчинив 3 епізоди корисливих кримінальних правопорушень, спричинивши потерпілим матеріальну шкоду на загальну суму більше 8 тисяч грн, яку добровільно не відшкодував, а саме по собі щире каяття не є достатньою підставою для звільнення ОСОБА_7 за ст. 75 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, за які його засуджено, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах.

Оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин висунутого обвинувачення, у зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є, зокрема, не застосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.190 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і розмір цього покарання ніким із учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є слушними.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого.

Тобто, місцевий суд, призначаючи покарання із звільненням від відбування покарання, залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_7 не працює та не має самостійного заробітку, вчинив тотожні злочини проти власності, раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, суму завданої шкоди, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів і небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам ст.75 КК України, а тому, відповідно до ст.65 цього Кодексу, ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

Саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на вказане апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харків від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 190 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, у виді 2 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з часу його затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4