Справа № 346/3020/21
Провадження № 11-кп/4808/331/23
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000028 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому основне покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Злочин вчинено за наступних обставин.

20.03.2021 року приблизно о 15 год. 50 хв., тобто у світлу пору доби, на сухому асфальтному покритті обвинувачений керував автопоїздом у складі сідлового тягача марки «DAF FT XF 95.480», реєстраційний номер АТ « НОМЕР_1 », та спеціалізованого напівпричепу марки «DESOT», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », рухаючись ділянкою автодороги «Н-10» сполученням «Стрий-Чернівці», яка (ділянка) є об`їзною дорогою м. Коломиї Івано-Франківської області, в напрямку до м. Івано-Франківська.

На вказаному тягачі на порушення п.п. «б» п.31.4.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України або Правила) була встановлена на лівому передньому колесі шина із нерівномірним зносом малюнка протектора, із збільшенням зносу по краях бігової доріжки та оголенням корду в межах зносу. На спеціалізованому напівпричепі на порушення підпунктів «б», «г» п.31.4.5 вказаних Правил були встановлені шини різних моделей з різними типами малюнків протектора на колесах середньої та задньої осей, а на лівому колесі передньої осі - шина із частковим відшаруванням протектора з оголенням брекера.

В той час у зустрічному для цього автопоїзда напрямку руху, тобто у напрямку руху до м.Снятина Коломийського району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Transporter T4», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », рухався потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , та його дружина, потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за тією ж адресою. Остання перебувала на передньому пасажирському сидінні.

При наближенні вказаних транспортних засобів один до одного, обвинувачений проявив неуважність, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки «1.1», виїхав на зустрічну смугу для руху транспортних засобів, де допустив зіткнення із вказаним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Transporter T4».

При цьому обвинувачений порушив такі вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.2., згідно з яким в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5, який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

підпункти «б», «д» п. 2.3, в яких зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1, який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.п. «ґ п.12.6, який вказує, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год.;

п. 34.1.1, згідно з яким горизонтальна розмітка «1.1» (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено;

підпункти «б», «г» п. 31.4.5, відповідно до яких забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

- шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини;

- на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, в також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

У результаті зіткнення вказаних транспортних засобів водій автомобіля марки «VOLKSWAGEN Transporter T4», потерпілий ОСОБА_7 згідно з даними висновку судово-медичної експертизи від 13.05.2021 року отримав тілесні ушкодження у виді закритого двохкісточкового перелому гомілково-ступневого суглобу з незрощеним підвивихом стопи до зовні та зміщенням уламків; вивиху акроміально-ключичного з`єднання справа, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості і були такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент їх спричинення. Крім того, цей потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді забійної рани лобної ділянки.

Пасажир цього автомобіля, потерпіла ОСОБА_8 згідно з даними висновку судово-медичної експертизи від 13.05.2021 року отримала тілесні ушкодження у виді закритої травми в ділянці правого плечового суглобу з вивихом головки правої плечової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості і були такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді закритої внутрішньо - черепної травми зі струсом головного мозку, забійної рани лобної ділянки.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просять скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в користь позивача ОСОБА_7 витрати пов`язані з його лікуванням, в розмірі 27 889 грн. 90 коп.; стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в користь позивача ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 1394 грн. 49 ком.; стягнути з відповідача ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 198 605 грн. 51 ком; стягнути з відповідача ОСОБА_9 в користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.; стягнути із обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 28000 грн.

Вважають, що судове рішення підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на визначення міри покарання, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також невідповідності вироку суду в частині вирішення цивільного позову, в зв`язку з порушенням норм матеріального права. Вказує, що висновки суду про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину фактично не визнав, що свідчить про відсутність щирого каяття, жодних дій для відшкодування шкоди потерпілим не вживав, як і не здійснив жодної виплати в рахунок відшкодування такої. Тому, на їх думку, суд призначив ОСОБА_9 мінімальне покарання за відсутності будь-яких підстав для цього.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Не погоджується з вироком суду, оскільки вважає, що не повністю з`ясовані всі обставини справи. Стверджує, що за даними висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/109-21/5820-IT від 08.06.2021 року, проведеної за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження обставин і механізму ДТП», згідно з якими величина мінімальної швидкості руху автопоїзда у складі вказаного сідлового тягача із спеціалізованим напівпричепом, виходячи із довжини зафіксованих слідів гальмування коліс даного транспортного засобу, становила біля 101 км/год. В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації водій цього автопоїзда повинен був з технічної точки зору керуватися вимогами пунктів 12.1 та 12.6 Правил дорожнього руху України, рухатися даною ділянкою дороги із такою швидкістю, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. При цьому така швидкість не повинна була перевищувати максимально допустиму поза межами населеного пункту, тобто 90км/год. Вказує, що не перевищував максимально допустиму швидкість руху на ділянці дороги, де сталася ДТП і тому вважає, що обвинувачення про порушення вимог пунктів 12.1 та 12.6 Правил дорожнього руху України у цій частині ґрунтується на припущенні. Зауважує, що в п. 10 Протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 08 серпня 2020 року, встановлено фактичне значення спрацювання обмежувача швидкості 90 км/год, що ставить під сумнів швидкість, зазначену у висновку інженерно-технічної експертизи. Вважає, що обставиною, яка має значення для правильного вирішення справи є необхідність дослідження тахокарти з метою встановлення дійсної швидкості руху. Зазначає, що залишення без повного дослідження речового доказу впливає на обсяг обвинувачення та є порушенням його права на захист.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК Українице не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 просили задовольнити апеляційну скаргу, та в задоволенні апеляційної скарги потерпілих просили відмовити;

- представник потерпілих ОСОБА_12 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її необґрунтованою, підтримав апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;

- прокурор просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, та апеляційну скаргу потерпілих задовольнити частково в цивільному позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів, вважає такі безпідставними.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 доведена поза розумним сумнівом сукупністю досліджених під час розгляду в суді першої інстанції доказами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_9 , показаннями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , показаннями свідка ОСОБА_13 , даним висновку судової інженерно-технічної експертизи № CE-19/109-21/3302-IT від 08.04.2021 року, даним висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/109-21/3317-IT від 15.04.2021 року, даним висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/109-21/3315-IT від 12.04.2021 року, даним висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/109-21/3306-IT від 12.04.2021 року, даним висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/109-21/3310-IT від 21.05.2021 року, даним висновку судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/109-21/5820-IT від 08.06.2021 року.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції захисником 03 жовтня 2022 року заявлено клопотання про необхідність проведення огляду тягача з метою виявлення та вилучення тахографа, оскільки даний прилад не був предметом експертних досліджень під час досудового розслідування. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2022 року (т. 2, а.п. 88-89) дане клопотання задоволено та в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України надано доручення слідчому (групі слідчих) слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області провести огляд вказаного тягача з метою виявлення та вилучення тахографа. В подальшому, ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2023 року (т. 2, а.п. 137-138) доручено тому ж органу досудового розслідування вилучити диск (тахокарту) з тахографа із залученням понятих та спеціаліста. Однак, вказаним органом досудового розслідування надано відповідь від 15 березня 2023 року про неможливість виконання ухвали від 16 січня 2023 року в зв`язку з відсутністю відповідного закладу в Івано-Франківській області, який би міг провести вилучення тахокарти з тахографа (т.2, а.п. 159).

Таким, чином, судом першої інстанції вжито всіх можливих заходів щодо дослідження вказаного диску (тахокарти) з тахографа, однак, відповідне доручення органом досудового розслідування не виконано з вищевказаної причини.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що необхідно провести перевірку тахографа, не є слушним, оскільки колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на клопотання сторони захисту відреагував, та була призначена експертиза, яку не можливо провести, а тому вказаний факт не може свідчити про неповноту судового розгляду, та не є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, стороною захисту не надано будь-яких інших даних, які б свідчили про те, що висновок експерта № CE-19/109-21/5820-IT від 08 червня 2021 року (т.2, а.п.48-55), проведеної за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження обставин і механізму ДТП», згідно з якими величина мінімальної швидкості руху автопоїзда у складі вказаних сідлового тягача із спеціалізованим напівпричепом, виходячи із довжини зафіксованих слідів гальмування коліс даного транспортного засобу, становила біля 101 км/год - є неправильним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для визнання вищевказаної експертизи недопустимим доказом немає.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 висловили свою незгоду з вироком суду в частині призначеного покарання обвинуваченому та в частині вирішення заявленого потерпілими цивільного позову.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_9 покарання належним чином враховано всі обставини.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 врахував характер та ступінь кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу ОСОБА_9 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, є пенсіонером, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він проживає лише зі своєю матір`ю ОСОБА_14 , 1937 року народження.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції визнав щире каяття.

Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції вважав, що згідно з правилами ч. 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді виправних робіт та обмеження волі не можуть бути застосовані до осіб, що досягли пенсійного віку. Тобто, вказані види покарання не можуть бути застосовані до обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки він досяг пенсійного віку.

Тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що, відповідно, призначене остаточне покарання ОСОБА_9 відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині цивільного позову, то колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно ст.ст. 56, 62 Конституції України, зокрема фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

При розгляді питання про розмір відшкодування обвинуваченим моральної шкоди на користь потерпілого, судом першої інстанції були враховані як стан здоров`я потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так і глибину понесених ними психологічних та фізичних страждань.

Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням зазначеного вище, та ступеню і характеру моральних страждань потерпілих, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру відшкодування шкоди.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що саме діями обвинуваченого потерпілим заподіяна матеріальна та моральна шкода, яка відшкодована у зазначених у вироку розмірах на користь потерпілих з обвинуваченого ОСОБА_9 , суми відшкодування є правильними як з врахуванням конкретних обставин справи, так з урахуванням правової кваліфікації, так і з врахуванням даних про особу обвинуваченого, а сема те, що він вже є пенсіонером.

Щодо матеріальної шкоди заподіяної ДТП суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із заявою при виплату страхового відшкодування до вказаного страховика в досудовому порядку не звертались.

Разом з тим, потерпілі не позбавлені права звернення з відповідною заявою до ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки суд діяв в межах закону та на підставі належності, допустимості та достатності доказів, та дійшов обґрунтовано висновки про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376 , 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5