КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 1[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 24 липня 2023 року, апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року,

за участі: захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 14.12.2022 року у кримінальному провадженні № 0001771.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, постановити нову, якою залишити без задоволення скаргу захисника.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною, через невідповідність вимогам КПК України.

Зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 направлено до ГУНП в Київській області, тобто за місцем роботи підозрюваного.

Вважає, що відсутність попереднього виклику ОСОБА_7 та його адвоката до прокурора не є підставою для скасування повідомлення про підозру.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, хоча його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які заперечували проти її задоволення та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України, зокрема, частинами 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, встановленому ст. 278 КПК України, і складається з двох послідовних дій слідчого, прокурора: 1) складення повідомлення про підозру - процесуального акта; 2) вручення його особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0001771 від 19.11.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371 КК України.

14 грудня 2022 року прокурором групи прокурорів - начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 складено і підписано у даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371 КК України

14 березня 2023 року захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав до Печерського районного суду м. Києва скаргу про скасування повідомлення про підозру.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року скаргу захисника ОСОБА_6 задоволено.

Вказане рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як встановила колегія суддів, повідомлення про підозру ОСОБА_7 складено прокурором групи прокурорів - начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 14 грудня 2022 року.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що прокурором не здійснено будь-яких дій, щодо направлення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 відповідно до регламентованих норм ст.ст. 277, 278 КПК України, у тому числі не надано розписки, яка підтвердила б, що таке повідомлення про підозру отримано підозрюваним.

Крім того, на повідомленні про підозру від 14 грудня 2022 року відсутній підпис ОСОБА_7 про отримання повідомлення про підозру, а також відсутні докази отримання ним пам`ятки про права та обов`язки підозрюваної особи у кримінальному провадженні. При цьому, такі процесуальні права та обов`язки ОСОБА_7 не роз`яснено.

Варто зауважити, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції права на справедливий суд. Так, стаття 6 § 3 a) вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51). Стаття 6 § 3 a) Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).

Разом з тим, законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає терміни «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру.Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення відповідною особою не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».

Відтак, органом досудового розслідування не дотримано процедуру вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 14 грудня 2022 року. Такого висновку дійшов слідчий суддя під час розгляду скарги, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів враховує і те, що прокурор у судове засідання не з`явився, доповнення до апеляційної скарги не подав, відтак вказана апеляційна скарга є формальною.

Окрім того, у судовому засіданні апеляційної станції захисником ОСОБА_6 надано постанову, яка складена прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 від 02 червня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0001771 щодо підозрюваних ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365, ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 371 КК України, у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, тобто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відтак, колегія суддів уважає, що підстав для скасування ухвали слідчого судді не убачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 276-278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України,колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/9961/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження № 11-сс/824/2603/23 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.303 КПК