Справа № 522/4950/22
Провадження по справі № 1-кп/522/1328/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201 від 10.03.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сертолово, Всеволожського району Ленінградської області РФ, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді навідника БМП 2-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

31.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 призвано за мобілізацією та того ж дня направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №186 від 05.07.2022, ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вищезазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду навідника БМП 2-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки .

Відтак, з 31.05.2022 року тобто з моменту призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця.

Військовослужбовець, згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, в порушення Присяги та зазначених норм законів ОСОБА_3 вирішив стати на шлях вчинення кримінального правопорушення, зокрема майнового характеру за наступних обставин.

Так, 10.03.2023 близько о 13 год. 35 хв., ОСОБА_3 перебував біля каси у торговій залі супермаркету магазину ПП «Таврія Плюс» (), розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Пироговська, 3, де на полиці, біля каси, помітив мобільний телефон «One Plus Nord», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , із сім-карткою НОМЕР_5 , вартістю 16000 грн., який належить ОСОБА_6 , яка у той час відійшла від каси, залишивши свій мобільний телефон без нагляду.

Побачивши вищевказаний мобільний телефон, у ОСОБА_3 , виник раптовий злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, а саме вищевказаним мобільним телефоном, який належить ОСОБА_6 .

Маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що його дії залишаються непомітними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, взяв до рук з полиці мобільний телефон «One Plus Nord», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , із сім-карткою НОМЕР_5 , вартістю 16000 грн., який належить ОСОБА_6 та направився у бік виходу з магазину із вищевказаним мобільним телефоном у руках.

В подальшому, ОСОБА_3 , з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 16000 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив суду таке. Вказав, що дійсно 10.03.2023 року, точного часу він не пам`ятає, в м. Одесі вийшов з госпіталя в продуктовий магазин, точну адресу не пам`ятає, побачив на тумбочці біля каси телефон, який був залишений без нагляду, поклав його у пакет та вийшов з ним з магазину. В госпіталі побачив, що телефон був розряджений. Після того як дізнався, кому належить телефон, хотів його повернути, але за ним вже приїхала слідчо-оперативна група. Пояснив суду, що не знає, чому так вчинив. На передовій дуже губляться телефони, хотів взяти собі запасний. Шкоду потерпілій відшкодував в подвійному розмірі, два рази по 16000 гривень скинув на картку, на підтвердження чого було надано копії відповідних квитанцій.

У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що так склались обставини, однак він зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не порушувати закон.

Просив суд суворо його не карати та врахувати його щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , просила суворо не карати її підзахисного, врахувати щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди та призначити покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України у виді трьох років позбавлення волі з встановленням іспитового строку до одного року.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи міститься заява від потерпілої, в якій вона просить розглядати справу без її участі, у зв`язку з відсутністю матеріального та морального збитку.

Прокурор ОСОБА_4 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК України).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, з середньою освітою, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання у Вінницькій області, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді навідника БМП 2-го штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», є учасником бойових дій, раніше не судимого та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував матеріальну шкоду.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Крім того, обвинувачений просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, визначивши іспитовий строк, оскільки він бажає продовжити захищати країну від збройної агресії рф, та тим самим буде більш корисним для держави.

Суд враховує, що потерпілій особі шкода обвинуваченим відшкодована в повному обсязі.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування матеріальної шкоди, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на два роки.

При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

При призначенні покарання обвинуваченому підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів.

Як вбачається з матеріалів провадження, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді особистого забов`язання, який станом на сьогоднішній день сплинув. Прокурором повторно не було подано клопотання щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 .

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Витрати для проведення експертиз відсутні.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 50, 63, 65, 75, 76, 185 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід застосований ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року стосовно ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання вважати таким, що втратив свою дію.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Речові докази, а саме:

- оптичний носій інформації «DWD» диск із фрагментами відеозаписів з камер відеоспостереження, встановлених в приміщенні торгової зали супермаркету/магазину «Таврія-В» ПП «Таврія Плюс) () за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 3, за 10.03.2023 року у період часу з 13 год. 30 хв. по 13 год. 36 хв- зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «One Plus Nord»,ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_5 - вважати повернутим власнику - ОСОБА_8 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_9