ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 461/3172/22

провадження № 51-3480км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузасудженої ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 7 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, раніше не судимої,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 7 березня 2023 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

За обставин, детально викладених у вироку місцевого суду, у ОСОБА_6 на початку повномасштабного вторгнення збройними силами Російської Федерації на територію України, а саме з 24 лютого 2022 року, виник злочинний умисел на вчинення дій, спрямованих проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Так, ОСОБА_6 , будучи зареєстрованою в соціально орієнтованій мережі «Fасеbоок» під ім`ям « ОСОБА_6 » (посилання на профіль ІНФОРМАЦІЯ_2 ), перебуваючи на території Російської Федерації (точне місцезнаходження досудовим розслідуванням не встановлено), будучи громадянкою України, публікувала матеріали, у яких виправдовувала і заперечувала збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, у тому числі шляхом представлення її як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікувала осіб, які здійснюють збройну агресію проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.

Зокрема, 16 березня 2022 року ОСОБА_6 поширила допис, який підписала: «Золотые слова аж до слёз. До конца и до победы. Идите наши герои русские и чеченские солдаты. Бог Вам в помощь».

18 березня 2022 року вона поширила допис, який підписала: « А теперь будем обучать правдивую Историю а не ложь. Дай Бог Вам русские и чеченские солдаты силы и мощь освобождать Украину».

20 березня 2022 року ОСОБА_6 поширила допис «пожелание украинца ОСОБА_11 . Заметьте. Без единого мата» і підписала: «Кастрюлька полностью отдавила мозги и они уже отсутствуют у таких. Дай Бог и Бог поможет русским солдатам освобождать Украину от таких как эти. Только вперед и до конца и до победы Вам русские и чеченские солдаты».

12 березня 2022 року ОСОБА_6 опублікувала власний знімок на фоні російського прапора, який підписала: « Только Россия , только ОСОБА_11 ».

23 березня 2022 року ОСОБА_6 поширила зображення президента Російської Федерації, на якому є надпис « ЯЗАПУТИНА Владимир Владимирович держись родной ми с тобой», та допис « Только , ОСОБА_11 ».

26 березня 2022 ОСОБА_6 поширила такий текст: «На ОСОБА_16, на ОСОБА_17, на ОСОБА_18, на ss-дивизии «Галичина» можно воспитать только нацию подонков», і підписала: «И эти подонки сейчас бомбят жилые дома и квартиры простых людей Украины и расстреливают автобусы и машины, что бы подставить русских и чеченских солдат. Только вперёд и до конца до победы русским и чеченским солдатам. Бог Вам поможет и Бог с Вами».

30 березня 2022 ОСОБА_6 поширила допис іноземною мовою (можливо, грецькою) та прокоментувала: «Если кто там не поддерживает освобождение Украйни от этих моральных уродов и подонков. Ви тупие людинки. Как можно быть такими слепими. Дай бог сили и мощь русским и чеченским солдатам освобождать от этих подонков. Бог з Вами и Бог Вам поможет. Молодец умничка ОСОБА_11 , что ввел войска на Украину».

5 квітня 2022 ОСОБА_6 поширила допис: «Украина страна фейков» у групі «Это было» прокоментувавши: «Так и есть и много фейков и ложи. Вперед русским и чеченским солдатам освобождать Украину от нацистов, бандеровцев и фашистов».

Вимоги та доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджена,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через те, що допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі, просить змінити вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції та застосувати до неї положення ст. 75 КК. Стверджує, що місцевий суд залишив без відповіді заяву сторони захисту про відвід прокурора і головуючого судді, які проявили упередженість під час розгляду справи в місцевому суді. Крім того, зазначає, що вона скоїла кримінальне правопорушення внаслідок збігу певних обставин, а саме вчинила злочинні дії під примусом іншої особи, а коли змогла позбутися примусу, то свідомо припинила діяльність, за яку згодом була засуджена. Як зауважує ОСОБА_6 , вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, усвідомлювала, що не завдасть шкоди державі Україна. Засуджена вказує, що визнала вину та щиро розкаялася, співпрацювала зі слідством. Покликається на неврахування судами того, що вона хворіє, а також у неї є хвора мати похилого віку й вагітна дочка. Вона раніше не судима, має проукраїнську позицію. Вважає, що як жінці їй призначено максимально жорсткий вид покарання за діяння, котре вона скоїла.

Позиції учасників судового провадження

Засуджена та її захисник просили касаційну скаргу задовольнити.

Прокурор не підтримала доводів, зазначених у касаційній скарзі засудженої та просила залишити скаргу без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої, її захисника та прокурора, перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перегляду судових рішень судом касаційної інстанції в межах передбачених законом повноважень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено. Ці висновки підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як убачається з матеріалів справи, засуджена у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності захисника повністю визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину, щиро розкаялась і підтвердила обставини злочину так, як їх викладено в обвинуваченні. Тому суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Зазначене підтверджується звукозаписом та даними журналу відповідного судового засідання.

Під час судового розгляду досліджувалися посилання засудженої на те, що відповідні дописи в мережі «Фейсбук» вона розміщувала під тиском сторонніх осіб. Однак, оскільки її твердження мали неконкретний характер та засуджена не навела конкретних фактичних обставин погроз, примусу та даних на підтвердження того, що вона була змушена вчиняти інкриміновані діяння в супереч власній волі, суд прийшов до висновку про те, що вони є необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про те, що прокурор та суддя підлягали відводу в цьому кримінальному провадженні, не ґрунтуються на матеріалах справи. Дійсно, напередодні судового розгляду засуджена направила на адресу суду лист, у якому ставила питання про зміну підсудності кримінального провадження та направлення його до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів, однак вказані доводи не ґрунтувались на приписах ст. 34 КПК.

Не наводились засудженою у листі конкретні дані, передбачені ст. 76 КПК, які забороняли брати участь у справі судді ОСОБА_14

Довід про зацікавленість прокурора ґрунтувався лише на тому, що, зі слів засудженої, прокурор під час закінчення досудового розслідування посилався на те, що вона буде засуджена до реального покарання, що, крім посилань ОСОБА_15 , нічим не підтверджено.

Варто зауважити, що як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, які проводились за участю засудженої та її захисника, стороні захисту були вручені пам`ятки про права й обов`язки, однак відводів ні прокурору, ні судді заявлено не було. Разом з тим, як вбачається із журналу та аудіозапису судового засідання, на уточнювальне запитання головуючої засуджена повідомила, що довіряє суду.

З урахуванням того, що заява про відвід не була належним чином оформлена стороною захисту у передбаченому КПК порядку, відводів не заявлено, колегія суддів не вбачає в цій частині істотних порушень вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і є підставою для його скасування.

Доводи щодо суворості призначеного засудженій покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК колегія суддів уважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

За приписами ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. Під час вибору покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У цій справі, як видно з її матеріалів, покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції призначив відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є нетяжким кримінальним правопорушенням, особи засудженої, котра раніше не судима, з вищою освітою, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, незаміжня, має одну дитину.

Суд зважив на обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття у скоєному та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Урахувавши все наведене, суд обґрунтовано обрав ОСОБА_6 мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 436-2 КК.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання в касаційній скарзі не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, підстав не вбачається.

Щодо твердження засудженої про неврахування судами того, що вона хворіє, у неї є хвора мати похилого віку, вагітна дочка, то ці обставини не знижують суспільної небезпечності скоєного нею кримінального правопорушення й не є безумовними і достатніми для зміни судових рішень.

Ураховуючи обставини справи у їх сукупності, дані про особу винуватої, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення та не звільнив від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, при цьому застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав неможливим виправлення та перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства, навів достатні підстави такого рішення та визнав їх справедливими.

Виходячи з дискреційних повноважень, обґрунтовуючи свою позицію в цій частині, суди врахували тяжкість інкримінованого засудженій кримінального правопорушення, конкретні обставини справи і дані про особу винної.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог

ст. 419 КПК ретельно перевірив доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання та обґрунтовано залишив її без задоволення.

Колегія суддів уважає призначене ОСОБА_6 покарання справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів та підстав для його пом`якшення та застосування приписів ст. 75 КК, як про це ставить питання засуджена, не вбачає.

Крім того, Суд погоджується з висновками апеляційного суду про неможливість застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки кримінальні правопорушення, які відповідно до розділу ХХ КК належать до злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вона вчинила в той час, коли у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, , відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність цих правопорушень.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання є співмірним її протиправним діянням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 6 липня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 7 березня 2023 рокустосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, аїї касаційну скаргу ? без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3