Справа № 760/714/23
Провадження №1-кс/760/547/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000308 від 26.08.2022 року,

про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, неодруженого, не працює, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органів безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання вказала, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначенням міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведення підривної діяльності проти України. ЇЇ результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установою організацій та військових частин із 27.02.2014 широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_5 /

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.09.2022 громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 використовуючи обліковий запис « ОСОБА_7 » у соціальній мережі «ВКонтакте», з метою надання інформації про розташування Збройних Сил України представникам російської федерації, на виконання свого злочинного умислу, вступив у злочинну змову з користувачем соціальної мережі «ВКонтакте» під обліковим записом « ОСОБА_8 », акаунт належить громадянину російської федерації ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , журналісту інформаційного ресурсу «Бел.Ru», та розуміючи, що вказана особа є представником російської федерації, погодився надавати останньому інформацію про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Так, у період часу з серпня 2022 року по жовтень 2022 року ОСОБА_5 передавав вказаній особі відомості щодо обстрілів у м. Одеса та на іншій території України, інформацію про внутрішню ситуацію у м. Одеса та інформацію про місце розташування підрозділів та об`єктів Збройних Сил України.

16.08.2022 ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці, реалізовуючи свій злочинний умисел, використовуючи свій особистий мобільний телефон, на якому завантажено застосунок «ВКонтакте» в якому останній має обліковий запис « ОСОБА_7 », який прив`язано до номеру мобільного телефону НОМЕР_1 під час спілкування з особою, яка користується обліковим записом « ОСОБА_8 » повідомив останньому, що в районі 411 батареї в районі моря неподалік Таірова Київський район в м. Одеса розташоване ППО ЗСУ і що його потрібно «успокоить» перед тим, як «брать Одессу ».

В подальшому, 28.09.2022 ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на поширенні інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України, їх ідентифікації на місцевості, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами за допомогою застосунку соціальної мережі «ВКонтакте», який завантажено на власний мобільний телефон з сім-карткою номер НОМЕР_1 з власного акаунту « ОСОБА_7 » повідомив громадянина рф ОСОБА_9 про місце розташування військової академії, пункту управління військової частини НОМЕР_2 , управління військової частини НОМЕР_3 та радіотехнічного батальйону військової частини НОМЕР_4 та речового складу військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України.

Крім того, 06.10.2022 о 19 год. 14 хв. ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що поширення інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, представникам російської федерації та інших незаконних збройних формувань заборонено, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за допомогою застосунку «ВКонтакете» під час переписки з особою, яка використовує обліковий запис « ОСОБА_8 » повідомив останньому, що на узбережжі моря і в санаторії Чкалова по Французькому бульвару в м. Одеса під час повітряної тривоги викачують зенітки та можливо зброю нового зразка, яку надали США, а також, що в гуртожитку на Таірова у танкобудівному технікумі поселяють військовослужбовців.

Згідно відповіді Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Міністерства оборони України за зазначеними ОСОБА_5 у своїх переписках з ОСОБА_9 орієнтирами, а саме в районі «7 кілометр», поблизу ринка « Толчок » - пункт управління військової частини НОМЕР_2 ; в районі ринку « 2 стовпи » - управління військової частини НОМЕР_3 та радіотехнічного батальйону військової частини НОМЕР_4 ; в районі «Застава-2» - речові склади військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України. Вищезазначена інформація, у відкритому доступі не розміщувалась (поширювалась). В умовах воєнного стану розголошення такого роду інформації може бути використано, державою, що здійснює збройну агресію проти України з метою досягнення власних цілей, спричинити тяжкі наслідки інтересам України та її громадянам, завдати шкоду національній безпеці держави.

Також, згідно листа Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Міністерства оборони України вбачається, що держава, що здійснює збройну агресію проти України отримавши такого роду інформацію наносить (може наносити) ракетні удари по вищезазначених місцях, що призводить (може призвести) до руйнування цивільних об`єктів інфраструктури, поранення та загибелі цивільного населення, особового складу збройних сил, знищення (пошкодження) майна громадян та військової техніки.

На підставі викладеного, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він у період з серпня 2022 року по жовтень 2022 року, знаходячись у м. Одесі, на виконання свого злочинного умислу, направленого на поширенні інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, представникам російської федерації, надав ОСОБА_9 інформацію про розміщення військових підрозділів та об`єктів у м. Одеса , а саме пункту управління військової частини НОМЕР_2 , управління військової частини НОМЕР_3 та радіотехнічного батальйону військової частини НОМЕР_4 та речового складу військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у поширенні інформації про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, їх ідентифікації на місцевості, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, або її представникам, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

22.11.2022 о 11 год 10 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

За вказаними обставинами злочинної діяльності 22.11.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, обґрунтовується зібраними доказами, а саме:

- протоколом за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 02.11.2022 згідно якого журналіст інформаційного ресурсу «Бел.Ru» ОСОБА_9 надсилає журналістці ОСОБА_14 фото своєї переписки з ОСОБА_5 , який використовує обліковий запис « ОСОБА_7 », де останній повідомляє місця розташування військових підрозділів ЗСУ у м. Одеса ;

- протоколом обшуку від 22.11.2022 під час проведення якого вилучено мобільні телефони, які ОСОБА_5 використовував для поширення інформації про переміщення та розташування підрозділів та об`єктів ЗСУ;

- протоколом огляду мережі Інтернет, а саме соціальної сторінки інтернет агенства «Бел.ру» від 16.11.2022;

- листом ОК «ІНФОРМАЦІЯ_5» Міністерства оборони України вих. №2/1984 від 20.10.2022 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_16 від 23.11.2022 справа №760/17378/22 №1-кс-5770/22 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі строком 60 днів (до 20 січня 2022).

Строк тримання підозрюванго ОСОБА_5 під вартою закінчується 20.01.2023 (включно), у кримінальному провадженні здійснена значна кількість слідчих (розшукових) та процесуальних дій, однак через особливу складність кримінального провадження, завершити досудове розслідування до вказаного строку не виявляється за можливе, у зв`язку із необхідністю вирішення питання чи хворіє ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психіатричним захворюванням та отримання додаткових доказів, отримання відповідей на запити, проведення процесуальних дій, спрямованих на легалізацію матеріалів отриманих за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії спрямовані на встановлення додаткових фактів вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також проводяться процесуальні дії, спрямовані на легалізацію матеріалів отриманих за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Таким чином, для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне:

1) провести амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_5 ;

2) процесуальні дії, спрямовані на легалізацію матеріалів отриманих за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

3) отримати відповіді на запит від Оперативно-стратегічного угрупування військ «ІНФОРМАЦІЯ_8», КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я»;

4) отримати матеріали (протоколи допитів свідків) за результатом проведення слідчих (розшукових) дій на території, яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування, а саме УСБУ в Одеській області;

5) допитати підозрюваного та інших осіб, яким можуть бути відомі обставини вчинення злочину;

6) провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність;

7) виконати з підозрюваними та їх захисниками вимоги ст. 290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду.

Проведення указаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій має суттєве значення для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, оскільки можуть свідчити про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення та використані як докази в суді.

Проведення указаних слідчих (розшукових) та процесуальних дій у строк до 22.01.2023 є неможливим з урахуванням обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для завершення досудового розслідування, а також способу здійснення слідчим та прокурором своїх повноважень в умовах воєнного стану.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України:

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, за які законом передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі. Також, встановлено, що підозрюваний має стійкі зв`язки з представникам РФ, які на теперішній час вчинюють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України, що дає підстави вважати, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, враховуючи активне ведення бойових дій та збройної агресії російської федерації на території України, діяльність іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених і керованих та фінансованих російською федерацією, що зумовлює тимчасову неконтрольованість окремих територій України, не виключається можливість переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування і суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Враховуючи те, що на даний час не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , перебуваючи не під вартою може знищити або сховати вказані матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

У ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, у тому числі особи, яким відомі стійкі проросійські погляди ОСОБА_5 .

На даний час не встановлені спільники ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Крім того, враховуючи підтримку ОСОБА_5 протиправної діяльності російських окупаційних військ, в разі загострення воєнних дій на території України існує ймовірність його сприяння представникам російської федерації в проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню провадженню іншим чином.

Крім того, метою вчинення підозрюваним є надання представникам рф інформації щодо переміщення, руху та розташування ЗС України, та встановлено, що підозрюваний для представників рф планував продовжити надання відомостей на шкоду України, однак, на теперішній час така передача інформації припинилась, тому є підстави вважати, що підозрюваний, розуміючи, що представники рф можуть забезпечити його переховування на території рф або на території Республіки Молдова та самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та вчинить інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам рф вказаної інформації, а також взагалі перехід на бік ворога.

Враховуючи характер вчинених підозрюваним злочинів та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, яка полягає у безальтернативному позбавленні волі, є всі підстави вважати, що підозрюваний може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочини проти основ національної безпеки України та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, враховуючи його сімейне становище, вік, стан здоров`я, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, підозрюваному ОСОБА_5 слід продовжити строк тримання під вартою.

Беручи до уваги зазначене, а також те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування із іншими співучасниками злочину, а також тиску на свідків у кримінальному провадженні, оскільки при таких запобіжних заходах, забороняючи спілкування з конкретними особами, орган досудового розслідування розкриває їх дані, що на цій стадії розслідування є недопустимим.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_5 і надалі матиме можливість контактувати із іншими співучасниками злочину, й надалі узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, покликаючись на викладені у ньому обставини.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або будь-який інший запобіжний захід, який не буде пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою.

Підозрюваний підтримав позицію захисника та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 серпня 2022 року за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

22 листопада 2022 року об 11 год. 10 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

22 листопада 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_16 , від 23 листопада 2022 року в справі №760/17378/22, провадження №1-кс/760/5770/22 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі строком на 60 днів (до 20 січня 2022 року).

12 січня 2023 року старший слідчий в ОВС СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Як визначено ст.12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ч.5 ст.199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

Окрім цього, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_5 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази та інші матеріали кримінального провадження, які обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладення на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Під час розгляду клопотання прокурором доведено, що ризики, встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , не зменшилися та продовжують існувати, а саме:

- ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду;

- ризик знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- ризик незаконного впливу на свідків та інших співучасників інкримінованого йому злочину;

- ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також прокурором доведено, що досудове розслідування завершити до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тобто до 20 січня 2023 року, не можливо, оскільки у даному кримінальному провадженні необхідно провести амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_5 , процесуальні дії, спрямовані на легалізацію матеріалів отриманих за результатом проведення негласних слідчих (розшукових) дій, отримати відповіді на запит від оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», отримати матеріали (протоколи допиту свідків) за результатом проведення слідчих (розшукових) дій на території, яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування, а саме УСБУ в Одеській області, допитати підозрюваного та інших осіб, яким можуть бути відомі обставини вчинення злочину, провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність, виконати з підозрюваним та його захисником вимоги ст.290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду.

Враховуючи, що заявлені раніше ризики продовжують існувати та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а також наведено обґрунтовані обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, в місці його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи , майновий стан, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, слідчий суддя приходить до висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним вище ризикам та вважає за необхідне продовжити підозрюваному строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на шістдесят днів, тобто до 11 год. 10 хв. 21 березня 2023 року, який буде достатнім для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного також підлягає задоволенню клопотання слідчого щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України, оскільки кримінальне провадження здійснюється щодо злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України під час дії воєнного стану.

Керуючись ст.78, 131-132, 176-178, 183, 186, 193-194, 196, 199, 206, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування, тобто до 11 год. 10 хв. 21 березня 2023 року.

Визначити, що строк дії ухвали закінчується 11 год. 10 хв. 21 березня 2023 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя Солом`янського

районного суду міста Києва ОСОБА_1