ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1970/23 Справа № 202/1760/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року про застосування запобіжного заходу щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Володимирівка Софіївського району Дніпропетровської області, є громадянином України, має середню освіту, одружений, обіймає посаду механізатора СФГ «Юміс», має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обрано відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 25 вересня 2023 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Зазначив, що приймає до уваги існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, згідно якого підозрюваний може здійснити незаконний вплив на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 відомі анкетні дані свідків, потерпілих та розуміючи тяжкість злочину, останній може здійснювати на них незаконний вплив з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Також в ході судового розгляду встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 не позбавлений права керування транспортними засобами.

В той же час, не приймає до уваги існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на наявності якого наголошує слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 27 січня 2023 року, в той час як про підозру йому було повідомлено лише 25 липня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України останній затриманий не був, на розгляд клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу з`явився самостійно, що свідчить про те, що останній не вчиняв спроб переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду та, відповідно, вказані обставини спростовують доводи сторони обвинувачення про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, наслідки правопорушення, що спричинили смерть потерпілого, вагомість наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати його у вчиненні кримінального правопорушення, ступінь обґрунтованості такої підозри, процесуальну поведінку підозрюваного, а також дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований, одружений та має на утриманні малолітню дитину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки підозрюваного, для запобігання ризикам незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, та забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків достатньою мірою буде запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи особи, дозволить органу досудового розслідування контролювати поведінку підозрюваного.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що враховуючи вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, те, що ОСОБА_6 скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння і наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам та виконання покладених на нього обовязків

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, КРУП ВП №2 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000117, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та обрано відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 25 вересня 2023 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, місцевий суд послався на наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим та доведеність слідчим існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та того, що більш мякий запобіжний захід окрім тримання під вартою не зможе запобігти встановленим ризикам.

Проте, з таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Також, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненим інкримінованим злочином підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність останнього до вчинення інкримінованого злочину є обґрунтованою, та дає підстави для застосування щодо нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою здійснення подальшого розслідування.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Що стосується наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу (в тому числі у виді тримання під вартою) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам кримінального провадження (стаття 177 КПК). Такі ризики закон пов`язує зі спробами переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_6 зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Хоча, як зазначив слідчий суддя, ОСОБА_6 і вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 27 січня 2023 року, в той час як про підозру йому було повідомлено лише 25 липня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України останній затриманий не був, на розгляд клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу з`явився самостійно, однак, враховуючи стадію досудового розслідування, характер вчиненого злочину, апеляційний суд вважає, що підозрюваний може вчинити дії щодо ухилення від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Крім того, апеляційний суд вважає можливим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків чи потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, апеляційний суд вважає можливим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_6 підозрюється у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 286-1 КК України та на теперішній час останнього не позбавлено права керування транспортними засобами.

У справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (частина 1 статті 131 КПК). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 (частина 1 статті 184 КПК).

Так, вирішуючи питання про співвідношення домашнього арешту та тримання під вартою Суд зазначає наступне.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є «несуворою» формою ізоляції підозрюваного.

Враховуючи обставини злочину та дані про особу, міцність соціальних зв`язків та інше, колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку. Домашній арешт не зможе у цьому випадку ефективно запобігти встановленим ризикам, та захистити високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурор, а ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2023 року.

Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3