Номер провадження: 11-кп/813/512/23
Справа № 521/3625/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу зі змінами прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000082 від 07 лютого 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Усатове, Біляївського району Одеської області, громадянка України, із середньою освітою, одружена, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,

встановлені судом першої інстанції.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2022 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Запобіжний захід не обирався.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_8 , 15 березня 2018 року уклала шлюб зі ОСОБА_10 , у Суворовському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 219). Після реєстрації шлюбу зі ОСОБА_10 змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_8 ».

27 січня 2021 року більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 перебувала в палаті №17 МКЛ №10, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул. Маршала Малиновського, буд.61, в якій потерпіла ОСОБА_13 перебувала на лікуванні.

В подальшому, ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, визначила об`єктом свого злочинного посягання майно, яке перебувало у власності ОСОБА_13 та знаходилось у приміщенні палати №17 МКЛ №10, а саме золотий ланцюжок вагою 5,7 грам 585 проби та золоту підвіску вагою 1,8 грам 585 проби.

Надалі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений таємне викрадення чужого майна, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою таємного заволодіння чужим майном, переконавшись, що її дії залишаться непомітними для потерпілої та сторонніх осіб, таємно викрала золотий ланцюжок вагою 5,7 грам 585 проби та золоту підвіску вагою 1,9 грам 585 проби, які знаходилися в палаті №17 МКЛ №10.

Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_13 , майнову шкоду у розмірі 12 775 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

31 січня 2023 року прокурор, на підставі ч.3 ст.403 КПК України, змінила вимоги своєї первинної апеляційної скарги та за результатами апеляційного розгляду просила змінити вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст.65 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у виді 510 (п`ятсот десяти) гривень, без визначення певної кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила.

Згідно з ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

В апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_8 , а тому з огляду на положення ч.4 ст.401 та ч.4 ст.405 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про можливість провести апеляційний розгляд без участі обвинуваченої, яка не прибула в судове засідання апеляційного суду та не повідомила про причини своєї неявки.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги зі змінами та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкриміновано їй кримінального проступку, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, а її дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою таємного викрадення чужого майна (крадіжки).

Пунктами 1) та 2) ч.1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 ст.13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Порушене прокурором в апеляційній скарзі питання, стосується питання призначення покарання у виді штрафу та необхідності визначення його розміру в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо вказаного питання колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок в постанові від 01 березня 2018 року (справа № 607/7119/16-к, провадження за касаційною скаргою № 51 369 км 17) зазначивши, що при призначенні покарання у виді штрафу, його розмір повинен бути визначений в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із перерахунком у грошову суму в гривнях, виходячи з вимог закону, яким встановлена сума одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до вимог ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення ч.5 цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом із тим у вказаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, ухваливши відносно неї обвинувальний вирок, хоч призначив їй покарання за ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, проте не визначив його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, як того вимагають вищезазначені положення кримінального закону.

За таких обставин суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.4) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4) ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає апеляційну скаргу зі змінами прокурора Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а тому вирок суду підлягає зміні в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання з наведених вище підстав.

Зазначена зміна вироку суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища обвинуваченої.

Керуючись статтями, 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та, із застосуванням ст.69 КК України, їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень - змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4