Справа № 461/6332/23
Провадження № 1-кп/461/609/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2023 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0000225 від 27.01.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, не працюючої, з середньою освітою, неодруженої, має четверо дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України -

в с т а н о в и в:

26 січня 2023 року, близько 15:15 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прикладаючи фізичні зусилля, нанесла один удар дерев`яною палицею по голові ОСОБА_6 , заподіявши йому при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, забою головного мозку, гострої субдуральної гематоми зліва, навколо-орбітальної гематоми зліва, садно лобної ділянки справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_6 помер у ВП «Лікарні Святого Луки» КНП « 1 Територіальне медичне об`єднання м.Львова », що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, 23.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що 26.01.2023 прийшла в гості до свого знайомого ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , де вони проводили час та вживали алкогольні напої. Обвинувачена пояснила, що всього в квартирі було п`ятеро людей: вона, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ще один чоловік та ОСОБА_9 , яка була за вказаною адресою недовго та покинула квартиру. ОСОБА_4 повідомила, що згодом ОСОБА_6 почав до неї чіплятися, після чого вона взяла дерев`яну палку, яка знаходилася біля дверей, та вдарила нею по голові ОСОБА_10 , після чого останній присів. Обвинувачена стверджує, що відразу ОСОБА_7 викликав швидку медичну допомогу та поліцію. ОСОБА_4 зазначила, що щиро шкодує про свій вчинок, пояснила, що не бажала спричинити шкоду ОСОБА_6 , але лише хотіла, щоб він припинив до неї приставати. Також, обвинувачена просила суд врахувати, що вона мати чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми, вона сама їх виховує, оскільки її чоловік помер. Просить суворо її не карати.

Враховуючи те, що обвинувачена не заперечувала фактичні обставини та судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України є правильною, оскільки остання заподіяла умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, скоєне обвинуваченою ОСОБА_4 є тяжким злочином.

При обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася у вчиненому, неодружена, має на утриманні трьох дітей 2011 року народження, 2009 року народження та 2007 року народження, з середньою освітою, не працює, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Частиною 1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відсутні.

Суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що вона повно і беззаперечно визнала свою вину, що свідчить про її розкаяння, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, оскільки має трьох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею та яких вона виховує самостійно, оскільки чоловік її помер, коли вона перебувала в стані вагітності четвертою дитиною.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 66 КК України, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, визначено обставиною, яка пом`якшує призначене покарання.

Судом приймається той факт, що дії обвинуваченої були обумовлені діями по відношенню до неї самого потерпілого, який приставав до неї, торкався її ніг та сідниць, висловлював непристойні пропозиції, ображав її, про що повідомила ОСОБА_4 в судовому засіданні та що підтверджується свідченнями ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , які викладені в протоколах їх допитів та знаходяться в матеріалах кримінальної справи, оскільки долучені прокурором до клопотання про застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу.

Також, суд приймає до уваги заяву ОСОБА_13 , який є братом потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що він та його близькі родичі не будуть представляти інтересів потерпілого у даному кримінальному провадженні, просив не визнавати його чи його родичів потерпілими.

Враховуючи низку пом`якшуючих обставин, зазначених вище судом, які не заперечувались прокурором в судовому засіданні, суд вважає за необхідне, при призначенні покарання, застосувати положення ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України та призначити нижче покарання від найнижчої межі, яке передбачено санкцією ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винної, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відтак, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, конкретних обставин справи, відношення обвинуваченої до своїх дій та інших пом`якшуючих вину обставин, суд дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з урахуванням ч.1 ст.69 Кримінального кодексу України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити її покарання із застосуванням ст.75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб винна в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.

Запобіжний захід, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 10.08.2023, суд вважає за необхідне залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 30.01.2023 арешт на майно у даному кримінальному провадженні необхідно скасувати після вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.69, 75, 121 КК України, ст.ст.124, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України, із застосуванням ч.1 ст.69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 10.08.2023, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30.01.2023 у справі №463/604/23 (провадження 1-кс/463/627/23) на майно, яке було вилучено під час проведення огляду місця події, а саме: дерев`яну палицю правильної геометричної форми, довжиною приблизно 60 см - скасувати після вступу вироку в законну силу.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

дерев`яну палицю правильної геометричної форми, довжиною приблизно 60 см - знищити;

диск DVD-R, на якому наявні відеозаписи із портативних відеореєстраторів працівників УПП у Львівській області ДПП події, яка мала місце 26.01.2023 за адресо: АДРЕСА_4 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000225.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1