Справа № 214/4894/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

дізнавача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання дізнавача СВ ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000250 від 20.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна, -

Встановив:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання дізнавача СВ ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000250 від 20.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна, а саме банківський рахунок, який обслуговується банківською карткою НОМЕР_1 , яка відкрита у ПАТ «БАНК ВОСТОК» (Код ) поштова адреса: 49051, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ КУРСАНТСЬКА, будинок 24.

В обґрунтування клопотання вказує, що 19.04.2023 до ВИД № 2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали з приводу звернення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , по факту того, що 29.03.2023 близько о 18 год. 12 хв., перебуваюи за місцем свого проживання, він знайшов на сайті "ОЛХ" оголошення про продаж шин та зв"язавшись із продавцем по номеру НОМЕР_2 за попередньою домовленістю в мобільному додатку "Вайбер", шляхом переказу власних коштів здійснив оплату за товар двома платежами зі своїх банківських карток банку "Приватбанк" № НОМЕР_3 та банку "Монобанк" № НОМЕР_4 на карту невідомої особи № НОМЕР_1 у розмірі 1248 грн. та 4130 грн., але після цього товар не отримав та продавець з того часу на зв"язок не виходить.

Грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 заволоділи, шляхом переказу на банківську картку НОМЕР_1 , що відкрита у ПАТ «БАНК ВОСТОК».

Відповідно до інформації, розміщеної в мережі інтернет, ПАТ «БАНК ВОСТОК» (Код ), поштова адреса: 49051, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ КУРСАНТСЬКА, будинок 24, тел. НОМЕР_5 .

23.06.2023 дізнавачем сектору дізнання Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області постановою було прийнято рішення про визнання в якості речових доказів по кримінальному провадженню №0000250 від «20» квітня 2023 року вказаного майна, а саме грошові кошти у безготівковій формі в розмірі 4130 гривень, які належать «потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що були перераховані на банківську картку НОМЕР_1 , відкрита та обслуговується у ПАТ «БАНК ВОСТОК», (Код

) та банківський рахунок, що обслуговується банківською карткою

НОМЕР_1 , який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК», (Код ).

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на банківський рахунок, що обслуговується банківською карткою НОМЕР_1 на якому перебувають грошові кошти потерпілої, який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК», (Код ) поштова адреса: 49051, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ КУРСАНТСЬКА, будинок 24 для забезпечення цивільного позову та подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, так як відповідно до відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» забезпечити їх відшкодування іншим чином не можливо

Окрім того, не накладення арешту та встановлення заборони розпоряджання вказаними грошовими коштами на банківському рахунку може призвести до їх відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника

Дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала просила суд його задовольнити .

Вивчивши подане клопотання та надані дізнавачем матеріали, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

На підтвердження обставин зазначених в клопотанні дізнавачем до матеріалів справи долучено: витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000250 від 20.04.2023 року за правовою кваліфікацією ст. 190 ч. 1. КК України ( а.с. 6), постанову про визначення підслідності від 29 травня 2023 року ( а.с. 7-8), протокол допиту потерпілого ОСОБА_6 від. 22.04.2023 року ( а.с.10-11), виписку по картковому рахунку на ім`я ОСОБА_6 (а.с.12), платіжну інструкцію на суму 4130,00 грн. ( а.с. 13), постанову про визнання речовим доказом від 23.06.2023 року ( а.с. 14, 15).

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до вимог ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається в тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

З системного аналізу вищевказаної норми можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Проте, слідчим в постанові про визнання речовим доказом від 23.06.2023 року грошових коштів в розмірі 4130 грн. та банківського рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у ПАТ «БАНК ВОСТОК», (Код ) не зазначено власника рахунку, виду платіжної картки, іншої інформації щодо останньої, що унеможливлює забезпечення участі власника майна під час розгляду даного клопотання.

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Слідчий суддя враховує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Таким чином з урахуванням вище викладених обставин та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого, і вважає, що арешт майна у цьому випадку є не пропорційним втручанням у права власника майна, та може мати надмірних наслідків для нього.

Керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 170-175, 369-372 КПК України, -

Постановив:

В задоволенні клопотання дізнавача СВ ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000250 від 20.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна відмовити .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04.08.2023 року о 09-10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1