Справа № 331/4919/23
Провадження № 1-кп/331/554/2023
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

про повернення обвинувального акту прокурору

17 серпня 2023 р. м.Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному про-

вадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 18.01.2021 р., відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м.Дніпропетровська (на теперішній час м.Дніпро), українки, громадянки Ук-

раїни, розлученої, освіта вища, не працюючої, пенсіонерки, яка зареєстрована

та проживає в АДРЕСА_1 , раніше

не судимої,

- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України,

в с т а н о в и в:

До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з Вознесенівської окружної прокура-тури надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для закриття або зупинення провадження у справі відсутні, кримінальне провадження підсудне Жовтневому районному суду м.Запоріжжя за місцем розташування органу досудового розслідування, просить призначити судовий розгляд, справу розглядати у відкритому судовому засіданні, одноособово суддею.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_4 і потерпіла ОСОБА_5 підтримали думку прокурора що можливості призначення справи до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_12 і обвинувачена ОСОБА_7 вважають можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні віднос-но ОСОБА_7 за ст.190 ч.3 КК України, суд вважає, що обвинувальний акт в зв`язку з не-відповідністю вимогам КПК України підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішен-

ням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і

яким завершується досудове розслідування.

ОСОБА_7 обвинувачується за ч.3 ст.190 КК України у заволодінні чужим майном

шляхом обману (шахрайство), вчиненого у великих розмірах.

Відповідно до ч.1 статті 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості:

п.5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає вста-новленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на поло-ження закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що в обвинувальному акті викладено фак-тичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, пра-вову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але не викладено формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповіднос-

ті до положень ст.91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія зло-чину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.

Статтею 91 ч.1 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мо-

тив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про зло-чин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований, зрозумілою для нього мовою, про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинува-чення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п.79).

Також Суд роз`яснює, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відпо-відним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розг-лядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантова-ного пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47), тобто неконкретність та незрозумілість обвинува-чення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини та права особи на захист.

Також, у справі «Barbera Messegu and Jabardo v .Spain» від 06.12.1988 року( п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного («Barbera Messegu and Jabardo v.Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р.33, 77).

Статтею 7 КПК України визначаються загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвину-вальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з частиною 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Вказані положення національного законодавства відповідають практиці Європейсь-кого суду з прав людини, згідно до якої, презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому, навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату. Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості (п.88 «Нестак проти Словаччини», п.66 «Гарицкі проти Польщі»).

З огляду на зміст обвинувального акту, його автором фактично викладене обвинувачення без посилання на обставини, які є предметом доказування.

Відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвину-вального акту, у володінні сторони обвинувачення наявні певні докази (показання свідків, протокол огляду місця події, тимчасовий доступ до певних речей і документів), що на думку суду не позбавляє автора обвинувального акту, а навпаки, надає можливість, конкретно викласти формулювання обвинувачення, а саме, які дії були вчинені обвинуваченою, місце вчинення кримінального правопорушення та спосіб отримання грошових коштів.

З об`єктивної сторони заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) належить до кримінальних правопорушень з матеріальним складом. Тому, крім діяння, обов`язковими ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок. Закінченим шахрайство вважається з моменту заволодіння майном або придбанням права на майно.

В обвинувальному акті зазначено, що: «02.11.2018, за результатом розгляду поданих ОСОБА_7 документів, у тому числі описаного вище технічного паспорту, приватним нотаріусом ОСОБА_14 складено та посвідчено договір купівлі-продажу садового будинку літ.А-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за 991400 гривень, при цьому, вартість будинку з урахуванням його справжніх основних конструктивних елементів становить 511511 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 , шляхом обману, заволоділа грошо-вими коштами ОСОБА_5 на суму 479889 гривень, чим спричинила останній мате-ріальну шкоду на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, що кваліфікується як великий розмір». З огляду на викладення цих обставин, слід вважати, що було укладено договір купівлі-продажу на суму 991400 гривень, та не зрозуміло, чи отримала ОСОБА_7 ці грошові кошти від потерпілої, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони інкримінованого їй злочину. Також, в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення цього кримінального правопорушення, а саме: або адреса укла-дення договору купівлі-продажу будинку за місцем знаходження приватного нотаріуса (адреса не зазначена) в разі одночасної передачі грошових коштів із укладенням угоди, або отримання грошових коштів за місцем знаходження будинку, або інше місце, або перерахування коштів на банківський рахунок.

Відсутність посилання в обвинувальному акті на місце вчинення кримінального пра-вопорушення, позбавляє суд можливості визначитись, чи підсудна справа саме Жовтневому районному суду м.Запоріжжя. Відповідно до положень п.6 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Також, аналізуючи зміст обвинувального акту, суд вважає, що він не містить викладення об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт містить або викладення фактичних обставин справи, або формулювання обвинувачення, яке викладено не конкретно, що позбавляє обвинувачену мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп.«b» п.3 ст.6 Конвенції.

У підготовчому провадженні суд заздалегідь не вирішує питання про доведеність вини обвинуваченої, оскільки, це прерогатива суду під час судового розгляду, але завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

На думку суду наведені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, без викладення формулювання обвинувачення, відносно ОСОБА_7 є не конкретними, що перешкоджає реалізації права обвинуваченої на захист та може вплинути на результати розгляду справи по суті, обвинувачення побудоване без належної конкре-тизації, не розкриваючи об`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченій злочину, не містить всупереч вимогам КПК України викладення події кримінального правопорушення (місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до ч.3 п.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні затверджений прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вищенаведені обставини свідчать про невідпо-

відність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, в зв`язку з чим обвинувальний

акт підлягає поверненню прокурору Вознесенівської окружної прокуратури.

Враховуючи, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення

недоліків, в теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з під-

готовкою та призначенням судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.314 КПК України, суд у х в а л и в:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 18.01.2021 р., відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України, прокурору Вознесенівської окружної прокуратури, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1