Справа № 362/841/23
Провадження № 1-кп/362/424/23
ВИРОК

Іменем України

21.09.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000011 від 04.01.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Василькові Київської області, громадянин України, українець, освіта середня, неофіційно працює, неодружений, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий: 03.10.2017 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяця, 28.12.2020, звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 10 місяців 26 днів;

30.01.2023 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, який змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 23.08.2023 у частині умов застосування ст.75 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України

встановив:

04.01.2023 близько 12:30 год. (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_7 знаходився у приміщенні закладу громадського харчування «Пролісок», що за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Декабристів. 143, де побачив жіночу сумку чорного кольору. Тоді у нього виник прямий злочинний умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, розуміючи, що на території України введено воєнний стан, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 скористався відсутністю сторонніх осіб та шляхом вільного доступу зайшов за барну стійку, звідки таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_8 майно, а саме: жіночу сумку чорного кольору вартістю 366, 67 грн., каблучку з металу жовтого кольору - золота, 858 проби, розміру 14, вага - 3г., вартістю 4789, 53 грн.; каблучку з металу жовтого кольору - золота. 585 проби, розмір 16, вага 2,1 г.. вартістю 3352,67 грн.; каблучку з жовтого металу - золота. 585 проби, розмір 17. вага 4 г., вартістю 6386,04 грн.; каблучку з металу білого кольору - золота, 585 проби, розмір 18, вага - 3 г., вартістю 4789,53 грн. та грошові кошти в сумі 4500 гривень. Потім ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, вийшов з приміщення закладу громадського харчування «Пролісок», однак був виявлений потерпілою ОСОБА_8 і таким чином вчинив усі дії, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

ОСОБА_7 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті. Розуміє, що вчинив неправильно, щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Показання ОСОБА_7 є послідовними і логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального провадження, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 матеріального та морального характеру не має, щодо міри покарання поклалася на розсуд суду.

Учасники судового процесу просили розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_7 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судимий, водночас суд враховує, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, з посередніми характеристиками за місцем проживання, неофіційно працює, має на утриманні матір похилого віку.

Обставинами, які пом`якшую покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та беручи до уваги, що раніше судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Зважаючи на вищезазначене, суд не дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Так, судом установлено, що 30.01.2023 ОСОБА_7 був засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, який ухвалою Київського апеляційного суду від 23.08.2023 змінено в частині умов застосування ст.75 КК України.

Суд враховує положення п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» де зазначено, що коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 по справі № 760/26543/17: « у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно ».

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України, розподіл процесуальних витрат - у порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного затримання у порядку виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 копійок.

Речові докази після набрання вироком законної сили: жіночу сумку чорного кольору, каблучку з металу жовтого кольору 858 проби зі вставками з камінням в кількості 8 шт., каблучку з металу жовтого кольору 585 проби зі вставками металу срібного кольору, каблучку з жовтого металу 585 проби зі вставками з каміння чорного кольору в кількості 4 шт., каблучку з металу білого кольору 585 проби зі вставками з каміння чорного кольору в кількості 4 шт., грошові кошти в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, два долари США та 100 малазійських евро, які передані під розписку потерпілій ОСОБА_8 , - залишити у її власності.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023, який змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 23.08.2023 у частині умов застосування ст.75 КК України, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1