ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/155/23 Справа № 199/9271/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупності вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_8 , частково приєднано покарання у вигляді трьох місяців позбавлення волі, яке обвинувачений не відбув за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.06.2017 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у вигляді 9 (дев`яти) років та 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони у проміжок часу з 02 вересня 2018 року до 03 вересня 2018 року у денний час доби разом ОСОБА_11 спільно розпивали алкогольні напої за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Після вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 раптово виник словесний конфлікт на ґрунті особистих відносин між ними, в результаті якого у ОСОБА_12 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи у групі осіб, ОСОБА_12 , в той же день та час, перебуваючи в приміщенні прохідної кімнати - зали квартири АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, відчуваючи підтримку ОСОБА_8 та діючи з ним спільним єдиним умислом, спрямованим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , стоячи обличчям до останнього, діючи умисно, наніс ОСОБА_11 один удар ліктем своєї лівої руки в область обличчя справа, в результаті чого ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав спиною з висоти власного зросту на підлогу.

Далі ОСОБА_7 , діючи умисно, стоячи зліва від лежачого на підлозі ОСОБА_11 , схилившись над останнім, наніс один удар кулаком правої руки в область грудної клітини ОСОБА_11 .

В цей час ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та спостерігав за діями ОСОБА_7 , спираючись у своїх діях на ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що вони спільно вчиняють злочин, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , тобто, діючи у групі осіб, відчуваючи підтримку ОСОБА_7 та діючи з ним спільним єдиним умислом, діючи умисно, знаходячись зліва від останнього, умисно наніс не менше трьох ударів кулаками обох рук в область грудної клітини та не менше п`яти ударів ногами в область голови та тулубу, з яких: три в область обличчя зліва, один удар в ділянку шиї, один в область грудної клітини зліва, тим самим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді: щелепно-лицевого роз`єднання по лінії перелому, що проходить через перенісся, по медіальним та нижнім стінкам орбіт, вилично-щелепним швам та клиновидним відросткам, переломи: правого виличного відростку виличної кістки, нижньої щелепи між 3-м та 4-м зубами ліворуч, перелом правої шийки суглобового відростку нижньої щелепи, багатоуламкових переломів правої очної пластинки решітчастої кістки, кісток носу та пластинки гаймарової пазухи праворуч, прямі переломи 3, 4, 6-го ребер по середньо-ключичній лінії справа, повний розрив 4-го ребра по білягрудинній лінії справа, перелому правого великого рогу під`язикової кістки на рівні задньої частини, ушкодження правої пластинки щитоподібного хряща, крововиливи в м`які тканини в проекції переломів.

Вважаючи свої дії доведеними до кінця, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , покинули приміщення прохідної кімнати - зали квартири АДРЕСА_2 , залишивши там потерпілого ОСОБА_11 , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень помер внаслідок: тупої травми з залученням декількох ділянок тіла, перелому кісток лицевого черепа, з щелепно-лицевим роз`єднанням, переломами ребер та під`язикової кістки, яка ускладнилась розвитком шоку, у період часу від десятків хвилин до години після спричинення йому тілесних ушкоджень, тобто у проміжок часу з 02 вересня 2018 року до 03 вересня 2018 року.

Після чого, доводячи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 до кінця, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_8 , зрозумівши, що ОСОБА_11 помер, не бажаючи бути викритими у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, діючи умисно, сховали тіло ОСОБА_11 у підвальне приміщення лоджії, що розташоване в квартирі АДРЕСА_3 , та залишили його там.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2021 року в частині призначення покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 121 КК України - 9 років 11 місяців позбавлення волі, ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 121 КК України - 9 років 11 місяців позбавлення волі, ч.1 ст. 71 КК України остаточно призначити10 років позбавлення волі.

В іншій частини вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції під час прийняття рішення про призначення обвинуваченим найменш сурового покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, без належної правової оцінки залишив відомості про особу обвинувачених, а саме , що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають не погашені та не зняті судимості.

Прокурор вказав, що судом першої інстанції залишились не врахованими ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та не наведено переконливих мотивів, через які призначено менш сурове покарання в межах санкцій ч.2 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим прокурор вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених через м`якість.

Прокурор вказав, що при призначенні надмірно м`якого покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не реалізовуватиметься мета покарання, що передбачає кару як відплату за вчинений злочин, виправлення злочинця, неминучість та невідворотність покарання, попередження скоєння злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, схильними до їх вчинення, котрі усвідомлюватимуть, що матимуть змогу, діючи зухвало, будучи впевненими у власній безкарності, вчиняючи інші умисні злочини, безпідставно уникнути справедливого покарання, необхідного та достатнього для їх виправлення.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення.

Призначити ОСОБА_8 , покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупності вироків, до покарання призначеного ОСОБА_8 , частково приєднати покарання у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, яке обвинувачений не відбув за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 7 (сім) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що обвинувачений свою вину визнав.

Вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 характеризується задовільно, страждає на тяжку хронічну хворобу, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисниця ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року і виправдати ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до судово-медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, проте, чи могли спричинити дії ОСОБА_7 саме один удар ліктем в щелепу, такі наслідки.

Вказує, що на місті пригоди були виявлені відбитки пальців рук ОСОБА_7 , оскільки деякий час ОСОБА_7 мешкав з ОСОБА_11 , і є логічним, що там були виявлені його відбитки пальців рук.

Окрім того, цитологічна експертиза відкинула наявність у піднігтьовій речовині обох рук ОСОБА_7 наявність крові і інших біоматеріалів.

Зазначає, що в своїх показах свідок ОСОБА_13 , даних в судовому залі при розгляді кримінального провадження по суті, пояснила, що ОСОБА_7 наніс тільки один удар, після чого вони вдвох покинули квартиру, залишив ОСОБА_8 з потерпілим. При допиті експерта, останньому не було задано питання, які тілесні ушкодження виникають при нанесені одного удару в щелепу.

Зазначає, що кваліфікуючи дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за попередньої змовою, суд взяв за основу покази ОСОБА_13 , які вона давала 12.09.2018 року. Інші докази, які дають підстави вважати, що існує попередня змова ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у правопорушенні відсутні.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати його в звязку з відсутністю доказів його вини у даному кримінальному правопорушенні.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що в матеріалах справі відсутні докази про те, що він скоїв інкримінований йому злочин.

Вказав, що експертиза не підтвердила, що саме його дії спричинили тілесні ушкодження потерпілому, які спричинили смерть потерпілого.

Зазначив, що свідок ОСОБА_13 вказала, що він штовхнув потерпілого на диван, потім потерпілий підвівся і вийшов з кімнати і на ньому ніяких тілесних ушкоджень не було. Потім свідок ОСОБА_13 вказала, що він разом з нею вийшов з квартири на вулицю та в квартирі залишився потерпілий та обвинувачений ОСОБА_8 . Повернувшись додому, пішли до своєї кімнати та не бачили потерпілого.

Вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції вказував, що коли він зі свідком ОСОБА_13 вийшов на вулицю, він залишився з потерпілим і на потерпілому не було ніяких тілесних ушкоджень. Потім у ОСОБА_8 з потерпілим виник конфлікт та він побив потерпілого, потім умив і поклав спати. Наступного дня ОСОБА_8 прокинувся, його зі свідком ОСОБА_13 не було вдома. ОСОБА_8 знайшов потерпілого мертвим, злякався та вкинув його до підвалу, який знаходився на балконі. А коли він з ОСОБА_13 повернувся до квартири, ОСОБА_8 їм сказав, що потерпілий вийшов у справах, щось казав про м.Запоріжжя. Потім ОСОБА_8 з ранку сказав, що він вийде і більше не повернувся. Проте зазначені пояснення судом першої інстанції не було взято до уваги.

Вказав, що його затримали правоохоронні органи в звязку із зникненням ОСОБА_11 , привезли до відділення поліції та чинили на нього тиск, не надавали адвоката.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній протокол його затримання.

Вказав, що він звертався до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська для того, щоб його допитали в якості потерпілого та закрили справу.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинуваений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не було досліджено матеріалів справи та фактичні обставини справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено межі необхідної оборони, які б змінили кваліфікацію зазначеного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , відмовився від своєї апеляційної скарги, оскільки вона за своєю позицією не узгоджується з апеляційною скаргою його підзахисного та підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 .

Колегія суддів прийняла відмову захисника ОСОБА_10 від поданої ним в інтересах ОСОБА_8 апеляційної скарги та продовжила розгляд справи, оскільки наявні інші апеляційні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_9 щодо відсутності попередньої змови на вчинення злочину, як кваліфікуючої ознаки у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності вказаної ознаки з огляду на те, що співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), при цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що діям обвинувачених притаманні ознаки скоєння злочину групою осіб, адже їх дії були послідовні та охоплювалися єдиним умислом, вони разом побили потерпілого, при цьому діючи узгоджено та спостерігаючи саме побиття потерпілого кожного з них - кожним з них, діяли узгоджено після настання смерті потерпілого, виконуючи сумісно свої дії, спрямовані на приховування злочину.

Колегія суддів вважає, що вказане свідчить про єдиний для обвинувачених мотив скоєння злочину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з огляду на показання обвинувачених, свідка ОСОБА_13 слідчому судді, протоколів слідчого експерименту за участі обвинувачених, мотивом злочину, скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у групі осіб між собою був конфлікт з потерпілим, злість до останнього, та раптово виниклі неприязні відносини, особлива неприязнь, тому обвинувачені свідомо умисно скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що злочин було скоєно у квартирі ОСОБА_11 , тобто в одному місці де ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували разом з потерпілим, з яким спільно вживали алкогольні напої, та останній був для обвинувачених одним спільним для них об`єктом злочину.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час побиття ОСОБА_11 свідчать про узгодженість дій обвинувачених, які наносили удари потерпілому, при цьому спостерігаючи як кожний з них наносить удари, не намагаючись зупинити один одного.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поведінка обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після скоєння злочину свідчить про узгодженість їх дій, спрямованих на приховування скоєного ними злочину, які діючи разом сховали труп ОСОБА_11 у підвальному приміщенні, купили білизну, яку використали для усунення трупного запаху та відмивання плям, повідомляли свідків за даним кримінальним провадженням - сусідів, які цікавились трупним запахом та відсутністю потерпілого, що ОСОБА_11 нібито поїхав у місто Запоріжжя та їм невідомо де перебуває потерпілий.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисниці ОСОБА_9 стосовно того, що саме внаслідок його дій настала смерть потерпілого ОСОБА_11 з огляду на те, що відповідно до висновку експерта №510/НЕ/305 від 08.10.2018 року смерть ОСОБА_11 настала від тупої травми з залученням декількох ділянок тіла, переломом кісток лицевого черепа, з щелепно-лицевим роз`єднанням, переломами ребер та під`язикової кістки, яка ускладнилась розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупу та додаткових методів дослідження. При експертизі трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді: щелепно-лицеве роз`єднання по лінії перелому, що проходить через перенісся, по медіальним та нижнім стінкам орбіт, вилично-щелепним швам та клиновидним відросткам; переломи: правого виличного відростку виличної кістки, нижньої щелепи між 3-м та 4-м зубами ліворуч, перелом правої шийки суглобового відростку нижньої щелепи, багатоуламкові переломи правої очної пластинки решітчастої кістки, кісток носу та пластинки гайморової пазухи праворуч; прямі переломи 3,4,6-го ребер по середньо- ключичній лінії справа, повний розрив 4-го ребра по білягрудинній лінії справа; перелом правого великого рогу під`язикової кістки на рівні задньої частини, ушкодження правої пластинки щитоподібного хряща; крововиливи в м`які тканини в проекції переломів.

Ушкодження у вигляді переломів кісток лицевого черепу та переломи ребер виникли від тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги людини та інші, об`єктивну характеристику яких вказати неможливо. Перелом під`язикової кістки та ушкодження щитоподібного хряща, мають морфологічні ознаки розгинального характеру переломів, які виникли при тупій травмі, при зовнішньому механічному (статичному, або динамічному) локальному навантаженню на передні відділи шиї в передньо-задньому напрямку, з притисненням хрящового остову гортані до шийного відділу хребта з подальшим позамежним відхиленням правого рогу під`язичної кістки і пластинок щитоподібного хряща, та розгинальними їх переломами (наприклад, при тупій травмі або стисненні органів шиї).

Всі вище зазначенні тілесні ушкодження виникли прижиттєве, в проміжок часу від десятків хвилин до годин, до настання смерті, у своїй сукупності, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень вони є тяжкими за ознакою небезпеки для життя.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що ОСОБА_7 були нанесені удари в область обличчя та тіла ОСОБА_11 , що обвинувачений не заперечував, де зазначеним висновком експерта встановлені тілесні ушкодження, які перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та згідно з правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень вони є тяжкими за ознакою небезпеки для життя.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини підтверджуються іншими висновками експерта, протоколами слідчого експерименту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що інші тілесні ушкодження, крім вказаних, відповідно до висновків експерта, що потягли за собою смерть ОСОБА_11 , при дослідженні не виявлено, сам факт спричинення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_11 у обличчя та грудну клітину обвинуваченим не оспорюються.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що кількість ударів, які наніс потерпілому кожний з обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , значення для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст.121 КК України не має.

Колегія суддів не приймає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що під час досудового розслідування за даним кримінальним провадженням працівники поліції чинили на нього тиск та не надавали адвоката, оскільки під час слідчих експериментів, за участі захисників та обвинувачених, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомляли фактичні дані, обставини злочину, які не були відомі і не могли бути відомі нікому, окрім них, особисто кожний з них повідомляв про мотив скоєного ними злочину, місце, спосіб скоєння злочину, що в подальшому було підтверджено відповідними протоколами слідчих дій і висновками експерта.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини надання ними пояснень в ході слідчих експериментів, посилання на конкретні факти події злочину не викликають сумніву щодо їх достовірності. При цьому, при проведені слідчого експерименту ані вони, ані захисники, не висловлювали скарг на дії інших учасників зазначеної слідчої дії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні порушення процесуальних прав обвинувачених під час проведення слідчого експерименту, про що свідчать протоколи цих слідчих дій. Вказані протоколи наявні у матеріалах кримінальної справи і учасники судового розгляду з ними та з відеозаписами цих слідчих дій знайомились та будь-яких зауважень, уточнень, клопотань або скарг не висловлювали.

Колегія суддів зазначає, що показання та заява ОСОБА_7 про перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу перевірялися судом першої інстанції, та ухвалою суду від 06.07.2021 року було доручено Державному бюро розслідувань в особі його Територіального управління, розташованого у місті Полтаві, перевірити заяву обвинуваченого. Судом було постановлено вжити заходів для проведення відповідної перевірки зазначених фактів та про результати такої перевірки повідомити суд, заявника ОСОБА_7 , для чого виконати вимоги ст.214 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду вказаної заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , яка не підтвердилась під час досудового розслідування, та виконання ухвали суду від 06.07.2021 року, слідчим третього відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 26.08.2021 року було винесено постанову про закриття кримінальне провадження № 0000444 від 13.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, розпочатого на підставі вищевказаної ухвали суду, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення у діях працівників Амур-Нижньодніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровські області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана постанова є вмотивованою та достатньо обґрунтованою і відсутні підстави ставити висновки слідчого під сумнів.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні суд забезпечив проведення повної та відповідної перевірки заяв обвинувачених ОСОБА_7 в установлений законом спосіб шляхом здійснення офіційного розслідування компетентним органом у відповідності з вимогами КПК України.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заява обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо неправомірних дій з боку працівників поліції, у відношенні до нього свого об`єктивного підтвердження не знайшли.

Крім того, слід враховувати, що в ході проведення досудового розслідування, проведення слідчих дій, судового розгляду, ОСОБА_7 був забезпечений захисником, який під час проведення слідчих дій з ним був завжди присутній, тому колегія суддів не приймає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що показання свідка ОСОБА_13 під час судового розгляду у суді першої інстанції свідчать про її зацікавленість та намагання штучно підлаштувати свої покази під фактичні обставини, які встановлювалися під час дослідження доказів, під показання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою штучного створення для нього алібі, оскільки вона є цивільною дружиною ОСОБА_7 та з яким разом прожила біля 5 років, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що показання свідка ОСОБА_13 під час досудового розслідування у судовому засідання слідчому судді відповідають дійсності, оскільки узгоджуються з іншими доказами, зокрема з протоколами слідчих експериментів за участі обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколами огляду місця події, речей, висновками експертиз, як в цілому так і в деталях, точним відомостям щодо обставин перебігу та розвитку події злочину, злочинних дій обвинувачених, та які могли бути відомі тільки ОСОБА_13 , а не іншим особам, дані свідком в умовах, які виключають будь який тиск на свідка з боку будь-якої посадової особи або іншої сторонньої особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання сторони захисту на те, що не скоєно кримінального правопорушення, та недійсності окремих доказів є безпідставними, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ані обвинуваченими, ані захисниками не наведені конкретні обґрунтовані та вагомі обставини, підстави, передбачені кримінально-процесуальним законом, які б вказували на необ`єктивність, протиріччя показань свідків та не надано жодних належних та допустимих доказів з цього приводу або інших доводів обвинувачення. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачать такі докази на свій розсуд, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку доказам і дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вірно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.121 КК України.

Колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази у кримінальному провадженні, надавши їм правильну правову оцінку, та дотримався вимог закону в повній мірі.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення більш тяжкого покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставину.

Суд першої інстанції врахував, що відсутні обставини, що пом`якшують покарання кожного обвинуваченого.

Також суд першої інстанції врахував обставини, що обтяжують покарання кожного обвинуваченого, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 , вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили новий умисний злочин, маючи судимість за умисний злочин.

Судом першої інстанції також було враховано, що ОСОБА_7 провину у скоєному злочину не визнав, не розкаявся, а також те, що ОСОБА_8 провину у скоєному злочину визнав частково, не розкаявся.

Окрім того, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується задовільно, на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, має мати похилого віку, перебуває на військовому обліку в Синельниківському ОМВК.

Суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який характеризується задовільно, страждає на хронічну тяжку хворобу, на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, не відбув покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки судом першої інстанції було враховано суспільну небезпеку скоєних злочинів, особи обвинувачених, та їх неодноразове притягнення до відповідальності, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченими аналогічного кримінального правопорушення, тому колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження скоєння ними нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисниці ОСОБА_9 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисниці ОСОБА_9 та прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4