Номер провадження: 11-кп/813/1263/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №№0000055 від 24.01.2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сарата Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення 1-ої інстанції

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права експлуатації транспортних засобів строком на 3 (три) роки.

Оскарженим вироком встановлено, що 12 січня 2020 року, приблизно о 03 годині 20 хвилин водій ОСОБА_8 перебуваючи біля бару «Еліт», розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Новоселівка. являючись володільцем технічно справного автомобіля «BMW 316» р/н НОМЕР_1 , тобто особою, відповідальною за експлуатацію цього засобу, при його використанні у сфері дорожнього руху, всупереч вимогам пункту 2.9 ґ) «Правил дорожнього руху» України, не переконався у наявності в ОСОБА_9 посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, добровільно, шляхом усної згоди передав керування вищевказаним автомобілем останньому, який не мав посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що виразилось у допуску ОСОБА_9 до керування автомобілем «BMW 316» р/н НОМЕР_1 та здійснення на ньому подальшого руху.

Приблизно 03:30 годині 12 січня 2020 року ОСОБА_9 , який не мав відповідних навиків керування та взагалі не отримував посвідчення водія, керуючи автомобілем «BMW 316» р/н НОМЕР_1 , до керування якого його добровільно протиправно допустив ОСОБА_8 , здійснював рух по проїзній частині вул. Центральна с. Новоселівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, зі швидкістю 70-80 км/год., на нерегульованому перехресті вулиць Центральна - Арцизська, на якому в напрямку його руху були відсутні дорожні знаки, тобто до перехрестя рівнозначних доріг, не зупинився та не дав дорогу автомобілю «Opel Combo», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який здійснював рух по вул. Арцизська, з боку смт. Сарата. в напрямку м. Арциз, у смузі свого напрямку руху та наближався до перехрестя з вул. Центральна, з правого боку за ходом руху автомобіля «BMW 316», а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжив рух, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з лівою бічною стороною зазначеного автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Opel Combo» р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_10 від отриманих травм помер, а пасажирка цього автомобіля ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок скасувати частково, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

В іншій частині прокурор просив залишити вирок без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 не обіймав жодних посад пов`язаних з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, а отже суд безпідставно призначив йому додаткове покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, звернулася до апеляційного суду з клопотання про розгляд апеляційної скарги прокурора без її участі.

Захисник ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та зазначив про те, що ОСОБА_8 виконав основне покарання за вироком.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання Одеського апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялася належним чином, причин неприбуття суду не повідомив, з клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, оскільки прокурор порушує питання про скасування призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, а захисник ОСОБА_7 погодилася на розгляд справи за відсутністю обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, а також вид та розмір призначеного ОСОБА_8 основного покарання, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Так, санкцією ст.287 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

Апеляційний суд констатує, що статтею 287 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Разом з тим, пунктами 17. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 7) роз`яснено судам, що відповідно до ст.55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Це покарання призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК, за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст.55 КК. Та обставина, що до постановлення вироку підсудний вже не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання.

Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того, щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, статті 286, 287 КК), рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на ст.69 КК не потрібно.

Апеляційний суд зазначає про те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не обіймав жодних посад пов`язаних з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

За таких обставин, обґрунтованим є доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги про необхідність ухвалення нового вироку у даному випадку, оскільки прокурор просив призначити ОСОБА_8 таке ж саме основне покарання у виді штрафу, яке призначене судом першої інстанції, без застосування додаткового покарання, тобто не порушував питання про погіршення становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст.420 КК України для ухвалення нового вироку у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 .

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 1 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна ухвали не погіршує становища обвинуваченого.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями п.3) ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року, змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Зазначена зміна вироку суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 частково задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.287 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадянин, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, без призначення додаткового покарання.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4