УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року

м. Київ

справа № 175/366/18

провадження № 51-2674ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002212, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне, Дніпропетровський район Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років та за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2023 року змінив вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, звільнивши його від призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Крім того, постановив виключити з рішення суду вказівку про призначення ОСОБА_4 остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. В решті вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.

Не погоджуючись із указаним рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, та допущені судом, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даними про його особу через суворість, просить скасувати рішення місцевого суду та закрити кримінальне провадження стосовно нього.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений, порушуючи питання про скасування рішень судів попередніх інстанцій, обмежившись загальними фразами, не конкретизував, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження стосовно нього. Зокрема, засуджений не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанцій, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

При цьому доводи касаційної скарги засудженого зводяться до його незгоди з наданою судами оцінкою доказам та оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів, які стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Також у касаційній скарзі засуджений, обмежившись загальними фразами, не навів доводів на обґрунтування щодо допущених судами істотних порушень при дослідженні доказів, а сама по собі незгода однієї із сторін кримінального провадження з наданою судами оцінкою доказів, безпосередньо не свідчить про допущення ними істотних порушень.

Крім того, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі й щодо суворості призначеного його підзахисному покарання.

Також засуджений, формально посилаючись на застосування до нього недозволених методів проведення досудового розслідування, не вказує, яким чином вказані ним порушення вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень з урахуванням їх змісту та з огляду на вимоги ст. 370 КПК України.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

До того ж, касаційна скарга засудженого містить суперечності, оскільки вона подана на вирок місцевого й ухвалу апеляційного судів, однак в прохальній її частині він порушує питання лише про скасування вироку місцевого суду.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3