Справа № 308/9424/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0003334 - старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий ВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання посилається на те, що 19 вересня 2016 року о 15.32 годин до ч/ч Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 УІПКП про те, що до них поступило повідомлення від інспектора УПП екіпаж - «151» капітана поліції ОСОБА_5 , про те, що по вул. О.Кошового, 2, при перевірці транспортного засобу марки «BMW Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 виникла підозра, що у вищевказаному автомобілі підроблений номер кузова.

19.09.2016 року протоколом огляду місця за адресою: м. Ужгород, вул. О. Кошового, 2 на території ТСЦ 2141 за письмовою добровільною згодою від гр. ОСОБА_6 було вилучено автомобіль марки «БМВ Х5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію даного ТЗ власником якого є ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 . який було опечатано та поміщено на спеціальний майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна. 10 «А».

За даним фактом слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області було розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України за №0003334 19 вересня 2016 року о 18.34 годин згідно витягу.

20.10.2016 року слідчим ОСОБА_8 враховуючи, що вищевказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть бути предметом, а саме засобами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, органом досудового розслідування при встановленні всіх обставин справи не проведено жодної із необхідних судових експертиз, у зв`язку з чим даний ТЗ марки та свідоцтво про реєстрацію ТЗ який опечатано та поміщено, на спеціальний майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна. 10 «А», відповідно до ст. 98 КПК України визнано - речовим доказом, про що винесено відповідну постанову.

Згідно висновку експерта трасологічного дослідження Закарпатського НДЕКЦ МВС України №9/89 від 04.10.2016 в ідентифікаційне позначення кузова « НОМЕР_2 » автомобіля марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, вносились змінам механічним способом. Встановити першопочаткове позначення кузова не надалось можливим.

Згідно висновку експерта технічного дослідження документа Закарпатського НДЕКЦ МВС України №4/249 від 17.10.2016 свідоцтво про реєстрацію ТЗ «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору серії НОМЕР_4 від 10.06.2011 - виготовлений плоским способом друку в умовах поліграфічного підприємства. Які - небудь зміни у текст свідоцтва не вносились.

Відповідно до відповіді №13/1160 від 11.11.2016 із Сектору Укрбюро Інтерполу в Закарпатській області автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору № кузова « НОМЕР_2 » в розшуку - не значиться.

В ході проведення досудового розслідування слідчим за клопотання ОСОБА_6 , останнього від 14.11.2016 було визнано потерпілим та складено протокол допиту із викладенням фактичних обставин справи.

Окрім цього 12.01.2017 до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_9 від 08.12.2016 по справі №308/12045/16-к провадження №1 -кс/308/4281/16 якою зобов`язано слідчого Ужгородського ВП передати автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_5 чорного кольору № кузова « НОМЕР_2 », 2011 р.в.. його власнику ОСОБА_6 на відповідальне зберігання до закінчення кримінального провадження.

Слідчий зазначає, що 13.08.2019 до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло, повідомлення про те, що по вул. Тлехаса в м. Ужгород, рухається по проїжджій частині дороги автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 на якому ймовірно наявні ознаки підробки кузова. За результатами розгляду даного звернення було зупинено ТЗ, допитано з даного факту водія автомобіля гр. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надала працівникам поліції відповідні документи на ТЗ та копії судових рішень слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_9 від 08.12.2016 по справі №308/12045/ і 6-к провадження №1-кс/308/4281/16, та додала що про заборону користування даним автомобілем вона не знала.

Враховуючи вищенаведене, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на речовий доказ по кримінальному провадженню №0003334 від 19.09.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, з метою забезпечення збереження речового доказу, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, та можливості проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, даний автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_6 чорного кольору є предметом вчинення кримінального правопорушення, що потребує доказування шляхом проведення досудового розслідування , слідчий просить суд накласти арешт на автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору № кузова « НОМЕР_2 », 2011 р.в., власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію є ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 та законним володільцем якого є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання слідчий не зявився. Надав суду рапорт відповідно до якого просить суд розглянути клопотання без його участі підтримуючи його в повному обсязі.

Володілець майна автомобіля марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору № кузова « НОМЕР_2 », 2011 р.в. в судове засідання не зявився. Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 19.09.2016 року внесені до ЄРДР за №0003334, попередня правова кваліфікація ст. 290 КК України.

Згідно висновку експерта трасологічного дослідження Закарпатського НДЕКЦ МВС України №9/89 від 04.10.2016 в ідентифікаційне позначення кузова « НОМЕР_2 » автомобіля марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, вносились зміни механічним способом. Встановити першопочаткове позначення кузова не надалось можливим.

Згідно висновку експерта технічного дослідження документа Закарпатського НДЕКЦ МВС України №4/249 від 17.10.2016 свідоцтво про реєстрацію ТЗ «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору серії НОМЕР_4 від 10.06.2011 - виготовлений плоским способом друку в умовах поліграфічного підприємства. Які - небудь зміни у текст свідоцтва не вносились.

Відповідно до відповіді №13/1160 від 11.11.2016 із Сектору Укрбюро Інтерполу в Закарпатській області автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору № кузова « НОМЕР_2 » в розшуку - не значиться.

Постановою слідчого від 14.11.2016 ОСОБА_6 було визнано потерпілим.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпе-чення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна, з метою прийняття законного та справедливого рішення повинен з`ясувати правову підставу для арешту такого майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норми закону.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170цього Кодексу (ч. 1ст.173КПКУкраїни).

Слід зазначити, що висновок слідчого та прокурора не може базуватися на припущеннях, це заборонено законом і такі доводи не можуть бути підставою для прийняття слідчим суддею законного та справедливого рішення.

Як зазначалося, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Вказані обставини слідчим та прокурором недоведені і матеріали клопотання такі відомості не містять.

Дослідивши доводи клопотання слідчого , слідчий суддя приходить до висновку про те, що у клопотанні слідчого не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження вилученого автомобіля.

Крім цього, частиною 1 статті 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а також цивільного позивача з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Стаття 64-2 КПК України, яка була введена до Кримінального процесуального кодексу України відповідно до Закону України від18.02.2016№1019-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» є спеціальною нормою по відношенню до норм ст. 171 КПК України.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Таким чином, системний аналіз викладених норм КПК України дає підстави слідчому судді дійти до висновку, що з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у третіх осіб має право звернутися виключно прокурор.

Слідчим суддею встановлено, що в клопотанні не визначено процесуальний статус особи, на майно якої слідчий просить накласти арешт.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в кримінальному провадженні №0003334 підозра жодній особі не повідомлена, юридичних осіб, щодо яких здійснюється це кримінальне провадження - не вказано.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані та юридичні особи, щодо яких здійснюється провадження, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль, а відтак відмовляє у задоволенні клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.173КПКУкраїни відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173,372,395КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0003334 - старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на автомобіль марки «БМВ Х-5» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору № кузова « НОМЕР_2 », 2011 р.в. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня іі оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1