Справа № 341/183/23
Провадження № 11-кп/4808/299/23
Категорія ч.1 ст.162 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000006 за апеляційною скаргою прокурора Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого, та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання потерпілої про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та закриття кримінального провадження.

Звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 125 КК України на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та відшкодуванням завданих збитків.

Кримінальне провадження №0000006 від 19.01.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень - проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2023 близько 00-10 годин ОСОБА_8 , під приводом з`ясування відносин з сусідкою ОСОБА_10 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та з якою він тривалий час перебуває у неприязних відносинах, підійшов до дверей її квартири, які на той час були зачинені на врізний замок і, постукавши у них, почав висловлювати претензії з приводу порушення нею тиші, що фактично не відповідало дійсності.

З цього приводу між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого останній почав вимагати, щоб ОСОБА_10 відчинила йому вхідні двері, однак, отримавши відмову, вирішив незаконно проникнути у житло останньої.

ОСОБА_8 , розуміючи, що його дії порушують гарантоване Конституцією України право особи на недоторканість житла, діючи умисно, та з метою незаконного проникнення до житла особи, із застосуванням фізичної сили натиснув плечем на вхідні двері, від чого вони відчинилися, та порушуючи конституційне право потерпілої на недоторканність житла, незаконно, проти волі власниці та законної володілиці, за відсутності визначених законом підстав, проник усередину її житла, чим порушив гарантоване ч. 1 ст. 30 Конституції України право потерпілої на недоторканість житла.

Крім цього, після незаконного проникнення до житла потерпілої, ОСОБА_8 , на ґрунті тривалих неприязних відносин продовжив у коридорі словесну суперечку з останньою, під час якої діючи з метою спричинення жінці тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди здоров`ю потерпілої та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілій удари кулаком у ділянки грудної клітки та підборіддя, у результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянках голови та грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У цей момент до квартири ОСОБА_10 увійшла її сусідка ОСОБА_11 , побачивши яку ОСОБА_8 припинив злочинні дії та покинув помешкання ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, прокурор Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Постановити нову ухвалу, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зокрема прокурор зазначає, що відповідно до ст. 46 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим якщо вона вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. ОСОБА_8 вчинив два кримінальні правопорушення, які мають різні склади і кваліфікуються окремо та не знаходяться в ідеальній сукупності між собою, оскільки у них наявне посягання на різні об`єкти. За вказаних обставин, суду слід було звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України.

В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 заявила клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, претензій до ОСОБА_8 не має.

Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, послався на те, що ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень-проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України, які не відносяться до корупційних правопорушень, а також до порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також ОСОБА_8 відповідно до ст. 89КК України не судимий та у судовому засіданні обвинувачений примирився з потерпілою, яка не має жодних претензій до нього.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Так, згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину та особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені нормами КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Разом з тим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить встановлених обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій обвинуваченого, а тільки зазначено те, що ОСОБА_8 ставиться у вину згідно з обвинувальним актом.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За змістом ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином, аналіз тексту ст. 46 КК України прямо вказує, що вона може бути застосована винятково до особи, яка вперше вчинила один, а не два чи більше кримінальних проступків.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 червня 2010 року №7 згідно зі статтями 45 - 48, ч. 1 ст. 97 КК України однією з умов передбачених ними різновидів звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину відповідного ступеня тяжкості вперше. Тому особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи незняту судимість за попередній, у тому числі і необережний злочин, звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цих статей не можна.

Звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою, суд в даному випадку не звернув увагу на те, що за змістом ст. 46 КК України передумовами звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, а ОСОБА_8 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив два кримінальних проступки які мають різні склади і кваліфікуються окремо та не знаходяться в ідеальній сукупності між собою.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон - положення ст.46 КК України та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та прийшов до передчасного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції повинен був звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення є неспроможними, оскільки не відповідають змісту клопотання, яке було подано потерпілою.

Разом з тим, при новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з`ясувати позицію потерпілої стосовно подальшої долі кримінального провадження та її право відмовитись від обвинувачення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в силу статей 409, 412, 413 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України та ухвалити справедливе, обґрунтоване та належним чином мотивоване рішення, що відповідає положенням ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5