Справа № 344/1339/22
Провадження № 11-кп/4808/301/23
Категорія ст.125 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано - Франківського міського суду від 30 березня 2023 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 125 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завадка, Калуського району Івано - Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважає вирок Івано - Франківського міського суду від 30 березня 2023 року незаконним та необгрунтованим, оскільки судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взято до уваги його показання про відсутність наміру спричинити будь - які тілесні ушкодження потерпілому, так як його дії були спрямовані на затримання останнього та ним ж самим були і спровоковані. Будь - якого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень у нього не було.

При постановлені даного вироку суд, як на доказ його вини, послався на покази потерпілого ОСОБА_11 . Однак, останній в судовому засіданні достеменно пояснити обставини події не зміг, допустив перекручування фактів. На час події перебував у стані алкогольного сп`яніння, що також ставить під сумнів об`єктивність його показів.

Крім цього, згідно висновку судово - медичної експертизи № 712 від 10.01.2022 року не встановлено механізму спричинення наявних у потерпілого тілесних ушкоджень та можливого способу їх отримання. Що не виключає спосіб їх отримання, який зазначений ним при надані судом показів.

Просить вирок Івано - Франківського міського суду від 30.03.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КК України.

За вироком суду ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 - 340 гривень на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 - 3000 гривень на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставив.

Так, 03 грудня 2021 року близько 16 год. 25 хв., після завершення проведення робіт ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у супроводі ОСОБА_11 , вийшли з приміщення квартири № 2 . В цей час на сходовій клітці під`їзду будинку по АДРЕСА_4 , знаходився ОСОБА_8 , який перебуваючи під впливом негативних емоцій через проведення будівельних робіт в квартирі № 2 , вчинив конфлікт з ОСОБА_11 . У ході конфлікту, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо здоров`я потерпілого та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_11 та умисно наніс не менше одного цілеспрямованого удару рукою в ділянку голови потерпілого.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді рани в надбрівній ділянці зліва, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також заподіяно тілесні ушкодженні у вигляді саден та синців в ділянках голови, які згідно висновку експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- представник потерпілого ОСОБА_10 , заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки він ніякого злочину не вчиняв, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на : показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.01.2022 року з додатками ( а.п. 76-77), протокол пред`явлення для впізнання від 20.01.2022 року з додатками ( а.п.78-79), протокол тимчасового доступу до речей та документів від 30.12.2021 року, з описом речей та документів, які були вилучені від 30.12.2022 року ( а.п. 83-84), протокол тимчасового доступу до речей та документів від 10.01.2022 року ( а.п. 91-92), довідку № 2753 від 03.12.2021 року з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано - Франківської обласної ради » ( а.п. 94, Том.1) відповідно до якої потерпілому ОСОБА_11 встановлено діагноз «Забійна рана підбрівної дуги з ліва, алкогольне сп`яніння », висновок судово - медичної експертизи № 712 від 10.01.2022 року ( а.п. 40-41, Том. 1).

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 125 ч.2 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „ поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що у нього був відсутній намір спричинити будь - які тілесні ушкодження потерпілому, так як його дії були спрямовані виключно на затримання останнього та ним ж самим були і спровоковані. Будь - якого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень у нього не було.

Судова колегія вважає дані доводи безпідставними та необгрунтованими, оскільки згідно встановлених фактичних обставин судом першої інстанції, обвинувачений завдав не менше одного удару рукою в область голови потерпілого, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.

Окрім цього з наданих доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 умисно завдав потерпілому удар рукою, оскільки останній очікував на ОСОБА_11 для з`ясування з ним стосунків, а також те, що він перший схопив потерпілого за верхній одяг.

Посилання апелянта на те, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, оскільки навіть згідно висновку судово - медичної експертизи № 712 від 10.01.2022 року не встановлено механізму спричинення наявних у потерпілого тілесних ушкоджень та можливого способу їх отримання, на думку судової колегії є безпідставними.

Так як, відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 712 від 10.01.2022 року (а.п. 40-41, том 1) встановлено, що у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження : рана у надбрівній ділянці зліва ( про що свідчить наявність рубця в цій ділянці), садна та синці в ділянках голови, які можуть відповідати терміну вказаному в постанові. Рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я. Так, як судово - медична експертиза гр. ОСОБА_11 проводилася після первинної хірургічної обробки, в наданих медичних документах морфологічна характеристика не вказана, тому вирішити питання про те, яка була рана, від дії якого предмета вона утворилася немає можливості; а решта тілесних ушкоджень утворилися від дії тупих предметів, могли утворитися як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у вказані вище ділянки тіла, так і при ударах цілими ділянками до таких предметів.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції, а тому подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є необгрунтованою.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Івано - Франківського міського суду від 30 березня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 10 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ст.125 ч.2 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5