Дата документу 22.05.2023 Справа № 333/1101/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1101/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/954/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

22 травня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про зміну йому запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший.

На вказану ухвалу обвинуваченим ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати.

Перевіривши матеріали провадження на предмет можливості відкриття провадження, суддя-доповідач апеляційного суду доходить до висновку про необхідність відмовити обвинуваченому ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження за наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Європейський суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Порядок оскарження рішень суду першої інстанції чітко визначено та регламентовано КПК України.

Відповідно до положень ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

2. Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, ні статтею 392, а ні іншими положеннями КПК України не передбачено можливість окремого апеляційного оскарження ухвали суду про відмову в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід на стадії судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Виходячи з матеріалів та характеру провадження, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відноситься до переліку ухвал, які визначені ст. 392 КПК України, а тому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Згідно ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про зміну йому запобіжного заходу.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу обвинуваченому ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання її копії, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_2