Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3958/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 26 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст.ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави на 60 діб, тобто до 01 травня 2023 року (включно).

На даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами судом була розпочата, але не закінчена.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений у разі перебування на волі може переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, вплинути на свідків.

Захисник та обвинувачений заперечували проти клопотання прокурора та звернулись до суду із клопотанням про заміну обвинуваченому міри запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, а саме на особисте зобов`язання, оскільки обвинувачений бажає продовжувати військову службу та виконувати свої обов`язки по захисту Батьківщини, на даний час ризики, на які посилається прокурор, значно зменшились, сам обвинувачений більше року перебуває під вартою.

Ухвалою Корольовського районного суду Житомирської 26 квітня 2023 року міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено попередню - тримання під вартою без права внесення застави, термін тримання продовжити на 60 діб, тобто до 24 червня 2023 року без права внесення застави (включно).

Клопотання сторони захисту про зміну міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою- залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з наданням йому можливості продовжити військову службу. Посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права; неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними; невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує, що на даний час в кримінальному провадженні: завершене досудове розслідування та триває судовий розгляд справи; по справі зібрані всі необхідні докази; жодний з учасників справи не заявляли про будь-який тиск на них зі сторони ОСОБА_7 .. На даний час в судовому засіданні вже дослідженні всі письмові докази, а також допитаний потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 знаходиться під вартою більше року. Обвинувачений ОСОБА_7 є діючим мобілізованим військовослужбовцем; приймав участь в бойових діях; має постійне місце проживання та реєстрації; раніше не судимий; позитивно характеризується за місцем проживання; має середню спеціальну освіту; має професію тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва та слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування. позитивно характеризується, під час досудового слідства не надав жодних підстав вважати можливим, що він будь-яким чином буде ухилятися від суду, від виконання процесуальних обов`язків, впливати на свідків, потерпілого, а тим більше вчиняти нові злочини, крім того нема жодного доказу вчинення саме інкримінованого йому діяння. Вказані обставини не були враховані судом, що призвело до помилкового продовження найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначає, що діяння вчинене ОСОБА_7 містить інший склад злочину - а саме необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, вказаний злочин є нетяжким, та за нього передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком до 2 років. Вказані обставини щодо необґрунтованості повідомлення про підозру не були належним чином оцінені суддею, що призвело до помилкового продовження застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Наразі в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які би вказували на вчинення обвинувачуваним ОСОБА_7 саме інкримінованого йому злочину. Таким чином всі матеріали справи, і загалом все обвинувачення базується лише на припущеннях сторони обвинувачення. Оскільки жодного конкретного ризику щодо ОСОБА_7 ні стороною обвинувачення, ні судом не було вказано, тому вказана ухвала є помилковою, бо без будь-яких ризиків щодо ОСОБА_7 було продовжено застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому ухвала підлягає скасуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти апеляційної скарги, зазначив, що підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає. Зазначив, що обвинувачений ще не давав показання, невідома його позиція, він відмовився від дачі показань, поки не буде потерпілого, якого не можуть знайти. Це спосіб затягування справи, в тому числі за ст.115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та має постійне місце проживання поза межами територіальної юрисдикції Корольовського районного суду м.Житомира. На даний час обвинувачений проходить військову службу та лише відсторонений від неї, тобто зміна міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого на іншу, що не пов`язана з триманням під вартою, може потягти за собою необхідність зупинення провадження в зв`язку із проходженням обвинуваченим військової служби в період воєнних дій. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке йому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі, що створює самостійних ризик ухилення обвинуваченого від суду.

Таким чином суд правильно прийшов до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду. Наведені прокурором ризики виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, є дійсними та триваючими, дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може ухилятися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суду не було надано жодного доказу на підтвердження наявності будь-яких ризиків, які унеможливлювали б застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними. Та обставина, що в ході судового розгляду було допитано свідків, досліджено докази та розгляд провадження майже завершено, заслуговує на увагу суду при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, однак не може бути безумовною обставиною для застосування іншого, не пов`язаного з триманням під вартою, запобіжного заходу, оскільки продовжують існувати інші ризики, наявність яких не залежить від стадії судового розгляду, а саме ризик ухилення від суду та вчинення іншого правопорушення, перешкоджання іншим чином провадженню в справі.

Твердження захисника про відсутність належних та допустимих доказів вини у чинені злочину наразі є передчасними та будуть перевірені під час розгляду провадження по суті та вирішені судом в нарадчій кімнаті в результаті проведення судового розгляду

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 є діючим мобілізованим військовослужбовцем, приймав участь в бойових діях, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має середню спеціальну освіту, має професію тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва та слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування, позитивно характеризується, під час досудового слідства не надав жодних підстав вважати можливим, що він будь-яким чином буде ухилятися від суду, від виконання процесуальних обов`язків, впливати на свідків, потерпілого, а тим більше вчиняти нові злочини не є визначальними та однозначними підставами для зміни запобіжного заходу, враховуючи наведені вище доводи та матеріали кримінального провадження.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на думку апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 26 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: