Шаргородський районний суд
В И Р О К

Іменем України

11 травня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/253/23

провадження № 1-кп/152/50/23

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000015 від 01.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

обох у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження -

зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачені

30.01.2023 приблизно о 18.00 годині, в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 вирішили здійснити крадіжку тротуарної плитки з домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_1 .

Далі, 30.01.2023 приблизно о 21:00 годині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, приїхали на автомобілі марки «FORD Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 на територію вище вказаного домогосподарства, де шляхом демонтажу вхідних дверей проникли до підвального приміщення, звідки скоїли крадіжку тротуарної плитки моделі «Ф-4» облицювальна (рваний камінь) розміром 27*13*3 см. в кількості 2,98 метри квадратних; квадратної тротуарної плитки моделі «Шашка» розміром 30*30*2,5 см. в кількості 3,06 метри квадратних; квадратної тротуарної плитки моделі «Камуфляж» розміром 30*30*2 см. в кількості 0,36 метри квадратних; квадратної тротуарної плитки моделі «Старе місто» розміром 18*36*4 см в кількості 7 метрів квадратних та тротуарних бордюрів в кількості 7 штук. Погрузили дану плитку до автомобіля марки «FORD Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 та залишили місце вчинення злочину, а викраденим майном в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №780-784/23-21 від 03.02.2023 ринкова вартість викраденого майна складає 3790,88 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 3790,88 гривень.

Суд, згідно з приписами ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні, після оголошення прокурором обвинувачення, ОСОБА_3 винним себе не визнав. В подальшому, після показань обвинуваченого ОСОБА_4 та свідків обвинувачення, винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення злочину при вище наведених обставинах.

Суду показав, що 30.01.2023 приблизно о 18.00 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_4 вирішили здійснити крадіжку тротуарної плитки з домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_4 зателефонував своєму знайомому і запропонував купити у них тротуарну плитку. Через декілька годин на автомобілі марки «FORD Transit» приїхало троє незнайомих йому молодих чоловіків. Він сів в кабіну автомобіля і показував дорогу. Коли приїхали на місце вчинення крадіжки, всі зайшли на територію вказаного домогосподарства, він відкрив двері, зайшов до підвального приміщення, звідки з ОСОБА_4 подавали тротуарну плитку, а хлопці грузили її до автомобіля марки «FORD Transit». За плитку вони з ОСОБА_4 отримали 1500 гривень та чотири пачки цигарок. При цьому незнайомим йому чоловікам пояснили, що домоволодіння по АДРЕСА_1 та тротуарна плитка належить йому - ОСОБА_3 , і він її продає через негаразди в сім`ї.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення злочину при вище наведених обставинах.

Суду показав, що 30.01.2023 приблизно о 18.00 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_3 вирішили здійснити крадіжку тротуарної плитки з домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_1 . Він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 і запропонував купити у його тестя ОСОБА_3 тротуарну плитку, на що останній погодився і приблизно о 21:00 годині приїхав на автомобілі марки «FORD Transit» разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до приміщення школи в с. Дерев`янки Жмеринського району Вінницької області. Далі ОСОБА_3 сів в кабіну автомобіля, щоб показувати дорогу, а він у кузов автомобіля. Приїхавши на місце вчинення крадіжки, всі зайшли на територію домогосподарства ОСОБА_7 , де ОСОБА_3 шляхом демонтажу вхідних дверей проник до підвального приміщення, звідки вони разом подавали тротуарну плитку, а хлопці грузили її до автомобіля марки «FORD Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 . За плитку вони з ОСОБА_3 отримали 1500 гривень та чотири пачки цигарок. При цьому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вони пояснили, що домоволодіння по АДРЕСА_1 та тротуарна плитка належить ОСОБА_3 , і він її продає через негаразди в сім`ї.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим ОСОБА_7 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України. До суду від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання (а.с. 25).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо заяви потерпілого ОСОБА_7 і вважає за можливе провести судовий розгляд у його відсутності з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені, перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Обставини вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження у ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів.

Свідок обвинувачення ОСОБА_8 суду показав, що в кінці січня 2023 року у вечірній час йому зателефонував ОСОБА_4 і запропонував купити у його тестя тротуарну плитку за 2000 грн. В той час він разом із ОСОБА_10 були у ОСОБА_9 і ремонтували автомобіль ОСОБА_10 . ОСОБА_9 виявив бажання придбати плитку. На прохання ОСОБА_9 , він та ОСОБА_10 автомобілем останнього марки «FORD Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 поїхали в с. Дерев`янки Жмеринського району Вінницької області, де біля приміщення школи їх чекали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . ОСОБА_4 сів у кузов вказаного автомобіля, а ОСОБА_3 в кабіну, щоб показати дорогу до домоволодіння, де знаходилася плитка. При цьому ОСОБА_3 розповідав, що це його будинок, що з дружиною вони розлучені, вона поїхала в Калинівку, і що через негаразди з останньою він продає належну йому плитку. Далі по приїзду до будинку, на який вказав ОСОБА_3 , останній відкрив двері в підвал, і з ОСОБА_4 виносив плитку з вказаного приміщення, а вони з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 грузили її в БУСа. Після чого, поторгувавшись з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_9 віддав останньому 1500 грн. та чотири пачки цигарок.

Аналогічні показання надали суду свідки обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім показань свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:

- даними з витягу з ЄРДР, із якого вбачається, що 30.01.2023 до ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_11 про те, що в період часу з 22.01. по 30.01.2023 невідомі особи із підвального приміщення будинку АДРЕСА_1 здійснили крадіжку близько 10 квадратних метрів тротуарної плитки (а.с.61);

- рапортом старшого інспектора чергового ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 від 31.01.2023, із якого вбачається, що 30.01.2023 до ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_11 про те, що в період часу з 22.01. по 30.01.2023 невідомі особи із підвального приміщення будинку АДРЕСА_1 здійснили крадіжку близько 10 квадратних метрів тротуарної плитки (а.с.62);

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 31.01.2023 (а.с.63);

- даними протоколу огляду місця події від 01.02.2023 з фото таблицею, де зафіксовано та описано домоволодіння під номером АДРЕСА_1 та наявність слідів тривалого зберігання у підвальному приміщенні будинку під стіною об`єктів прямокутної форми (а.с. 65 - 69);

- даними протоколу огляду речей від 01.02.2023 з фото таблицею, із якого вбачається, що об`єктом огляду є 238 штук тротуарної плитки, яку добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_9 (а.с. 72 - 77);

- постановою про визнання речовим доказом від 01.02.2023, із якої вбачається, що слідчим СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 визнано речовим доказом у справі тротуарну плитку в кількості 238 штук, яку передано на зберігання власнику ОСОБА_7 (а.с.78 - 79);

- висновком судово товарознавчої експертизи № 780 - 784/23 - 21 від 03.02.2023 із якої вбачається, що ринкова вартість тротуарної плитки, станом на 30.01.2023 складала 3790,88 грн (а.с.80 - 85);

- даними протоколів проведення слідчого експерименту від 09.02.2023 та від 20.02.2023 із відеозйомкою та фото таблицею вказаних слідчих експериментів, які здійснено із дозволу потерпілого ОСОБА_7 , з участю понятих та адвоката ОСОБА_6 , де зафіксовано та відтворено показання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про подію злочину, а також на підтвердження своїх показів щодо обставин вчинення крадіжки, останні розповіли та показали місце, обставини вчинення ними крадіжки тротуарної плитки по АДРЕСА_1 (а.с. 86 93).

ІІІ. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався

Згідно зі ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватістьОСОБА_3 та ОСОБА_4 в тому, що 30.01.2023 приблизно о 18.00 годині, в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 вирішили здійснити крадіжку тротуарної плитки з домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30.01.2023 приблизно о 21:00 годині усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, приїхали на автомобілі марки «FORD Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 на територію вказаного домогосподарства, де шляхом демонтажу вхідних дверей проникли до підвального приміщення, звідки скоїли крадіжку тротуарної плитки моделі «Ф-4» облицювальна (рваний камінь) розміром 27*13*3 см. в кількості 2,98 метри квадратних; квадратної тротуарної плитки моделі «Шашка» розміром 30*30*2,5 см. в кількості 3,06 метри квадратних; квадратної тротуарної плитки моделі «Камуфляж» розміром 30*30*2 см. в кількості 0,36 метри квадратних; квадратної тротуарної плитки моделі «Старе місто» розміром 18*36*4 см в кількості 7 метрів квадратних та тротуарних бордюрів в кількості 7 штук. Погрузили дану плитку до автомобіля марки «FORD Transit» НОМЕР_1 та залишили місце вчинення злочину, а викраденим майном в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №780-784/23-21 від 03.02.2023 ринкова вартість викраденого майна складає 3790,88 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 3790,88 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.4 ст.185 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.4 ст.185 КК України.

IІІ. Дані про особи обвинувачених та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Шаргородська ЦМЛ» ОСОБА_3 не перебуває. До лікаря нарколога звертався за допомогою 01.03.2016 з приводу розладу поведінки та психіки внаслідок вживання алкоголю (а.с.94).

Обвинувачений ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.06.2021 за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з іспитовим строком на два роки, вчинив злочин, який є предметом даного судового розгляду в період іспитового строку, отже йому слід призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України та роз`яснень, що містяться в п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), відповідно до яких за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується не відбута частина покарання за попереднім вироком. Суди повинні точно встановлювати не відбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Не відбутою частиною покарання за попереднім вироком у даному випадку слід вважати покарання, від відбування якого ОСОБА_3 звільнено з випробуванням, тобто три роки позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статей 69, 75 КК України.

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, який при призначенні покарання покладається на вирішення суду, даних про особу ОСОБА_3 , який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі, яке, відповідно до ч.1 ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, покаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання (а.с. 103 - 104). Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Шаргородська ЦМЛ» ОСОБА_4 не перебуває (а.с.105).

При таких обставинах суд, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілого, який при призначенні покарання покладається на вирішення суду, даних про особу ОСОБА_4 , який активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 статті 69 КК України.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: 238 (двісті тридцять вісім) штук плитки тротуарної, виготовленої з бетону підлягають залишенню у власності потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 1194,90 грн. в рівних частинах, по 597,45 грн.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання у виді трьох місяців позбавлення волі за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 червня 2021 року і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці.

Початок строку відбування засудженим ОСОБА_3 покарання вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не застосовувати.

Стягнути з засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1194,90 грн. в рівних частинах, по 597 (п`ятсот дев`яносто сім) гривень 45 коп.

Речові докази по справі: 238 (двісті тридцять вісім) штук плитки тротуарної, виготовленої з бетону - залишити у власності потерпілого ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1