УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 539/191/15-к

провадження № 51 - 5356 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2023 року,

встановив:

Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року ОСОБА_5 раніше судимого 25.06.2013 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді 80 годин громадських робіт, засуджено за ч. 2 ст. 389 КК на 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2023 року відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку суду першої інстанції та повернуто йому його апеляційну скаргу.

Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду. В обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційний суд, постановляючи ухвалу про повернення її підзахисному апеляційної скарги, належним чином не перевірив доводів, зазначених у клопотанні щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження та необґрунтовано відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів Касаційного суду вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів не вбачається, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому, ч. 1 ст. 117 КПК встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається із доданої до касаційної скарги копії ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 був присутній на проголошенні вироку місцевим судом, копію оскаржуваного вироку отримав в той же день під розписку 03 лютого 2015 року, тому останнім днем подачі апеляційної скарги для особи, яка не перебувала під вартою було 05 березня 2015 року. Однак з апеляційною скаргою ОСОБА_5 звернувся лише 26 липня 2022 року, тобто з пропущенням строку більше ніж на 7 років.

При цьому, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження засуджений мотивував тим, що він одразу після проголошення вироку місцевого суду отримав повістку для проходження військової служби, вже 04 лютого 2015 року перебував у військовій частині й далі у зв`язку з інтенсивністю тренувань та участю в бойових діях не мав можливості своєчасно подати апеляційну скаргу.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у ньому обставини об`єктивно не могли перешкодити оскаржити вирок у межах встановленого процесуальним законом строку, а тому на підставі ст. 117, ч. 3 ст. 399 КПК відмовив у поновленні пропущеного строку та повернув апеляційну скаргу.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що згідно матеріалів кримінального провадження 15 червня 2017 ОСОБА_5 звертався до місцевого суду із заявою про видачу копії вироку, та цього ж дня отримав копію рішення особисто, а тому його посиланняна неможливість вчасно оскаржити вказане рішення суду через проходження військової служби є необґрунтованими, а його твердження щодо безперервного перебування у військовій частині, спростовуються повідомленням Військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України, за змістом якого в 2016 році здійснювались заходи для встановлення місцезнаходження обвинуваченого. У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 підтвердив, що його було затримано 16 лютого 2021 року в іншому кримінальному провадженні, та з того часу він перебуває під вартою.

З огляду на вказане апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 саме з власної ініціативи не скористався своїм диспозитивним правом на оскарження вироку суду в найкоротший строк, та подав апеляційну скаргу лише через декілька років після закінчення строку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК, що є суб`єктивною обставиною, яка виникла внаслідок безпосередніх дій самого скаржника, а тому суд не знайшов підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

З таким рішенням апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені ОСОБА_5 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження та вчасно подати апеляційну скаргу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, не встановлено.

Твердження захисника ОСОБА_4 , наведені в її касаційній скарзі, про те, що суд апеляційної інстанції був зобов`язаний поновити йому строк на апеляційне оскарження вироку, оскільки судом першої інстанції було допущено порушення права засудженого на захист, яке полягало в тому, що його не було забезпечено захисником, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та доданої копії судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3