ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/1064/22

Провадження № 11-кп/4820/423/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000271 від 30 червня 2022 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 07 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні є одна неповнолітня та одна малолітня дитина, не працює, не має судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:

за ч.3 ст.286-1 КК України - позбавлення волі строком 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 років;

за ч.1 ст.135 КК України - позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень обвинуваченому визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених основних покарань у виді позбавлення волі строком 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 років.

Початок строку відбування основного покарання ухвалено обчислювати з 01 липня 2022 року.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 - відмовлено.

ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено запобіжний захід тримання під вартою.

Судом вирішено питання речових доказів та арешту майна.

За вироком суду першої інстанції, 30 червня 2022 року приблизно о 20 год 00 хв ОСОБА_6 у смт Понінка Шепетівського району Хмельницької області на вул. Героїв Майдану здійснював керування автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі по тексту ПДР) перебував у стані алкогольного сп`яніння, що знижувало його увагу та швидкість реакції.

На ділянці вказаної дороги, а саме навпроти будинку № 129 (Понінківське лісництво), обвинувачений, рухаючись в напрямку м. Полонного, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, а саме появу перешкоди, яку він спроможний був виявити у вигляді руху пішохода ОСОБА_8 в попутному з ним напрямку по правому краю проїзної частини та становив перешкоду для його подальшого руху. ОСОБА_6 при цьому також не вибрав безпечної швидкості руху в даній обстановці, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та під час випередження пішохода ОСОБА_8 не вибрав безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив на нього наїзд.

Зазначеними діями обвинувачений порушив вимоги ПДР, а саме:

п.2.3 (б) котрий зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.13.3 - під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Вище перелічені порушення обвинуваченим вимог ПДР перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками.

У результаті вчинення ОСОБА_6 даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму з переломами потиличної кістки черепа, забій головного мозку та крововиливи під м`яку оболонку головного мозку, крововиливи в м`які покрови потилично-тім`яної ділянки голови, садно на поверхні лоба справа, садно в правій вилично-скроневій ділянці; закриту травму грудної клітки з переломами правої ключиці, ребер обох половин грудної клітки та забоями обох легенів, вісім поверхневих ран в міжлопатковій ділянці, крововилив у м`язи підлопаткової ділянки справа, садна та синці на поверхнях верхніх, нижніх кінцівок та тулуба, поверхневу рану в правій підколінній ямці, крововилив у м`язи лівої підколінної ямки та нижньої третини лівого стегна, в сукупності ці тілесні ушкодження мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвело до смерті на місці події.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок поєднаної травми голови та грудної клітки, яка супроводжувалась переломами потиличної кістки черепа, забоєм головного мозку, переломами ребер обох половин грудної клітки та правої ключиці, забоями обох легенів, що супроводжувались гострою крововтратою та шоком.

Після здійснення ОСОБА_6 наїзду на ОСОБА_8 , обвинувачений продовжив рух автомобілем, завідомо залишив на місці ДТП без допомоги потерпілого, який перебував в небезпечному для його життя стані і був позбавлений можливості через безпорадний стан самостійно вжити заходи до самозбереження.

Такими діями ОСОБА_6 не виконав вимоги п.2.10. (а,г,д) Правил дорожнього руху України та ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», котрі встановлюють наступне:

п.2.10. - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний;

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

ст.14 Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов`язані надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, та ч.1 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 зазначав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає перегляду в суді апеляційної інстанції.

Зазначав, що ДТП він вчинив у тверезому стані, а алкогольні напої вживав вже після ДТП.

Окрім того, органом досудового розслідування не встановлено та не доведено належним чином те, що він на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, а слідчий ОСОБА_9 подав неправдиві вихідні дані для проведення відповідних експертиз, неправильно встановив місце ДТП.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Згідно правового змісту норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України).

Згідно усталеної судової практики, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, зокрема, що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь обвинувачених.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом, повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та всіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлено, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив та дав їм належну правову оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності і допустимості, перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом п.2 ст.6 Конвенції докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково.

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції показав, що він дійсно у вищевказаний час та місці керував автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , котрий рухався по правому краю проїзної частини у попутному напрямку та приблизно за 20 м став раптово перебігати дорогу, рухаючись під кутом ліворуч. У зв`язку з цим він з метою запобігти наїзду, не застосовуючи гальмування, повернув автомобіль вліво, проте, приблизно посередині проїзної частини керований ним транспортний засіб наїхав на потерпілого, після чого на місці пригоди не зупинився, продовжив рух, розуміючи, що потерпілий після наїзду перебував у непритомному стані. Коли через 10-15 хвилин приїхав до належного його дружині будинку, що в АДРЕСА_2 , то там вжив 0,5 л горілки, а тому стверджував, що під час ДТП не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Аналогічні пояснення, щодо обставин розвитку ДТП обвинувачений давав також при проведенні з ним 04 серпня 2022 року слідчого експерименту, що зафіксовано у протоколі.

Водночас суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме після здійснення ОСОБА_6 наїзду на ОСОБА_8 , обвинувачений продовжив рух автомобілем, завідомо залишив на місці ДТП без допомоги потерпілого, який перебував в небезпечному для його життя стані і був позбавлений можливості через безпорадний стан самостійно вжити заходи до самозбереження.

У ході розгляду кримінального провадження були перевірені доводи обвинуваченого щодо цієї ДТП, проте, суд першої інстанції не погодився з ними, натомість навів відповідні докази та аргументи на їх спростування, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні вище зазначених кримінальних правопорушень підтверджується такими доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_11 котрий пояснив, що бачив як назустріч на великій швидкості, здійснюючи безпричинні маневри з виїздом на зустрічну смугу руху, їхав транспортний засіб «Шкода» з розбитим лобовим склом, а обличчя водія було червоне. Проїхавши незначну відстань помітив, що на середині проїзної частин лежить чоловік, біля якого знаходились люди. Зупинивши автомобіль, він підійшов до місця, де помітив, що потерпілий подавав ознаки життя, біля нього лежав мобільний телефон, а також номерний знак від транспортного засобу.

Такі показання очевидця події об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, дослідженими в суді першої інстанції:

- відомостями протоколу огляду місця ДТП від 30 червня 2022 року, які вказують на те, що на місці ДТП, яке знаходиться в смт Понінка, вул. Героїв Майдану, поруч із постаментом "Понінківське лісництво", виявлено: в межах правого узбіччя в напрямку м. Полонне на ділянці з трав`яним покривом слід руху коліс автомобіля, який має дугоподібну форму зі зміщенням праворуч, уламок темно-сірого кольору, чоловічу шапку, кросівки, мобільні телефони, пластиковий уламок бампера автомобіля, пакет з продуктами, номерний знак НОМЕР_1 , а також труп ОСОБА_8 . Під час огляду місця ДТП здійснено відповідні заміри, складено схему та фото таблиці;

- відомостями протоколу обшуку від 01 липня 2022 року, згідно якого в подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 виявлено автомобіль "Шкода Октавія", реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- висновками експертів № 553 від 20 липня 2022 року № 170 від 15 серпня 2022 року, про те, що на чохлі рульового колеса вищевказаного автомобіля, а також на підголівнику водійського сидіння, на марлевих тампонах зі змивами із внутрішньої ручки водійських дверцят, з важеля ручного гальма, з важеля перемикання швидкостей виявлені потожирові виділення, які могли походити від ОСОБА_6 ;

- висновком експерта № 123 від 30 липня 2022 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, котрі утворились від дії тупих твердів предметів, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля, що рухався, з подальшим відкиданням тіла на тупе тверде покриття дороги, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля. У момент первинного контакту кузова автомобіля, що рухався, з тілом ОСОБА_8 , останній міг перебувати у вертикальному положенні або близькому до нього, оберненим задньою поверхнею свого тіла до автомобіля, що рухався;

- відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, з якого вбачається, що 30 червня 2022 року о 21 год 44 хв годині працівником поліції здійснювався огляд ОСОБА_6 на виявлення у нього стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер 6810", результат якого показав 3,06 проміле, з чим обвинувачений погодився в ході судового розгляду;

- відомостями протоколу про відібрання експериментальних зразків крові та висновком експерта № 1033 від 12 липня 2022 року 01 липня 2022 року о 03 год 00 хв - 03 год 10 хв у ОСОБА_12 були відібрані зразки крові, в якій виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 2,06 (проміле);

- висновком експерта № СЕ-19/123-22/5984-ІТ від 14 липня 2022 року, який вказує, що робоча гальмова система та рульове керування автомобіля "Шкода Октавія", реєстраційний номер НОМЕР_1 , були в працездатному стані та виконували свої конструктивні функції;

- висновком експерта № СЕ-19/123-22/8191- ІТ від 18 жовтня 2022 року, з якого випливає, що з трасологічної точки зору наїзд на пішохода в подовжньому напрямі стався по траєкторії руху автомобіля "Шкода Октавія", реєстраційний номер НОМЕР_1 , передньою правовою частиною кузова даного автомобіля, перед місцем розташування уламка пластикового кріплення позначеного на схемі до протоколу огляду місця події від 30 червня 2022 року позначкою № 1, і на відстані від нього, що перевищує ту, яку уламок міг здолати за час вільного падіння. Водій ОСОБА_6 в умовах даної дорожньої обстановки повинен був діяти відповідно до вимог п.п.2.3б), 12.1 ПДР, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом належного виконання вимог п.12.1 ПДР, а показання обвинуваченого, які він давав під час слідчого експерименту, з технічної точки зору є неспроможними.

Із висновку комісійної судово-медичної експертизи № 2 від 24 січня 2023 року (т.2 а.с.2-5) вбачається, що концентрація алкоголю в організмі ОСОБА_6 , як на момент огляду за допомогою приладу Драгер (3,06 проміле), так і в зразках крові (2,06 проміле) відповідає стану сильного алкогольного сп`яніння, що ставить під сумнів показання обвинуваченого щодо одноразового вживання ним алкоголю в кількості 0,5 л після ДТП, та свідчить про значно більшу кількість вжитого алкоголю до моменту вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди.

Суд не бере до уваги показання ОСОБА_6 про те, що він під час скоєння ДТП перебував у тверезому стані, а алкоголь в кількості 0,5 л горілки вжив приблизно через 10-15 хвилин після дорожньо-транспортної пригоди.

Така версія обвинуваченого спростовується вищенаведеними доказами, зокрема, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу "Драгер 6810", висновком експерта № 1033 від 12 липня 2022 року, висновком комісійної судово-медичної експертизи № 2 від 24 січня 2023 року, згідно яких об`єктивно встановлено, що ОСОБА_6 після ДТП, а саме о 21 год 44 хв та 03 год 00 хв -03 год 10 хв знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, а вживання ним алкоголю мало місце до моменту вчинення ДТП.

Про факт перебування обвинуваченого в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння свідчать показання свідка ОСОБА_11 , котрий зазначав, що при зустрічному роз`їзді з автомобілем, яким рухався ОСОБА_6 , помітив у останнього ознаки сильного почервоніння обличчя, керований обвинуваченим транспортний засіб їхав на великій швидкості, безпричинно маневрував по проїзній частині дороги.

Також характер поведінки ОСОБА_6 у момент ДТП, зокрема, здійснення ним наїзду на пішохода, котрий рухався в попутному напрямку в умовах хорошої видимості, на рівній ділянці дороги, а також після ДТП, а саме залишення ним місця пригоди, незважаючи на скоєння наїзду на людину, продовження руху автомобілем з пошкодженим переднім склом, за відсутності номерного знаку, залишеного на місці ДТП, переховування транспортного засобу в домоволодінні, в якому ніхто не проживає, дає підстави вважати, що обвинувачений під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції обґрунтовано не брались до уваги показання свідка захисту ОСОБА_13 , який стверджував, що ОСОБА_6 30 червня 2022 року знаходився в період часу з 16 год за його місцем проживання, де вони обоє займались ремонтом автомобіля. Приблизно о 19 год 45 хв обвинувачений поїхав від нього, при цьому був тверезим.

Зазначений свідок є вітчимом ОСОБА_6 , а тому він міг свідчити на користь обвинуваченого. Водночас ці показання спростовуються сукупністю наведених доказів, котрі вказують, що обвинувачений у момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього суд критично відноситься до показань ОСОБА_6 , який стверджував, що пішохід ОСОБА_8 приблизно за 20 м до керованого обвинуваченим транспортного засобу раптово змінив свій напрямок руху, а саме, став переходити проїзну частину дороги с права наліво, через що він з метою запобігти зіткненню також здійснив маневр автомобілем, звернувши ліворуч, проте, не зміг уникнути наїзду на потерпілого, котрий в цей момент знаходився майже посередині дороги.

Зазначені показання обвинуваченого спростовані відомостями протоколу огляду місця ДТП від 30 червня 2022 року, висновком експерта № СЕ-19/123-22/8191- ІТ від 18 жовтня 2022 та висновком експерта № 123 від 30 липня 2022 року, відповідно до яких - на місці ДТП виявлено, зокрема, на правій обочині дороги слід руху коліс по траві, кросівок ОСОБА_8 , на правому краю проїзної частини - кепка потерпілого, пакет з продуктами. З трасологічної точки зору наїзд на пішохода стався в подовжньому напрямі по траєкторії руху автомобіля "Шкода Октавія", реєстраційний номер НОМЕР_1 , передньою правовою частиною кузова даного автомобіля. У момент первинного контакту кузова автомобіля, що рухався, з тілом ОСОБА_8 , останній міг перебувати у вертикальному положенні або близькому до нього, оберненим задньою поверхнею свого тіла до автомобіля, що рухався.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.3 ст.286-1, а не за ч.2 ст.286 КК України.

Зазначені докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку доказами і речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів.

Стаття 91 КПК України визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Серед іншого, надані висновки експертиз проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. У ході дослідження надано відповіді на поставлені на вирішення експертиз запитання, жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому в колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків немає.

Отже, колегія суддів уважає, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у порушенні інкримінованих йому пунктів Правил дорожнього руху, за обставин встановлених та викладених у вироку, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду у суді першої інстанції на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості.

Колегія суддів такий висновок уважає правильним, оскільки він ґрунтується на аналізі та співставленні зазначених доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 його вини у вчиненні ДТП та порушенні Правил дорожнього руху правильно розцінено як можливість у такий спосіб уникнути відповідальності.

Ця ДТП стала наслідком порушення саме водієм ОСОБА_6 низки пунктів Правил дорожнього руху України.

Доводи ж поданої апеляційної скарги з доповненнями до неї є необґрунтованими.

Під час судового провадження місцевий суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.ст.23, 94 КПК України, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідивши докази у справі, виходячи із закріпленого в ст.63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст.370 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, дійшов переконливого висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Для встановлення об`єктивної істини судом першої інстанції належним чином перевірені версії сторін провадження стосовно обставин, які передували події ДТП, так і після неї, та обґрунтовано покладено в основу вироку висновки, щодо виникнення ДТП з технічної її точки зору.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив відповідно до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі висновки на її спростування, які ґрунтуються на досліджених у провадженні доказах.

В оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, крім іншого, наведені всі встановлені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню, а також викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, із зазначенням підстав, з яких приймаються одні докази та відкидаються інші.

У ході розгляду справи місцевим судом встановлено та доведено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_6 Правил дорожнього руху та наслідками, які призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди.

Так, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого і його захисника. Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам провадження.

Як органами досудового розслідування, так і судом першої інстанції у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, що передували цій події.

Водночас сторона захисту не довела, в чому виявилася неповнота досліджених доказів чи порушення при їх дослідженні та не навела ті докази, які не були досліджені у суді.

У процесі досудового і судового слідства встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то воно на, переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сімейний стан обвинуваченого, стан його здоров`я, в цілому сукупність всіх даних, що характеризують його особу.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому місцевим судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим, необхідним і достатнім.

Висновок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є належним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України.

За таких обставин підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 07 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3