ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5936/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/781/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.2,3 ст.307,ч.2 ст. 311, ч. 2 ст. 313 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова заяву члена колегії суддів - судді ОСОБА_3 про самовідвід при розгляді апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000303 від 10.04.2022 за частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307, частиною 2 статті 311, частиною 2 статті 313 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Жовтневого районного суду м. Харква від 10 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307, частиною 2 статті 311, частиною 2 статті 313 КК України та засуджено з призначенням покарання: за частиною 2 статті 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; за частиною 3 статті 307 КК України (із застосуванням статті 69-1 КК України) у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного їй майна; за частиною 2 статті 311 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за частиною 2 статті 313 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.11.2016 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбування ОСОБА_7 покарання обраховано з моменту оголошення вироку.

На підставі частини 5 статті 72 КК України зараховано до строку покарання термін попереднього ув`язнення з період часу з 12.06.2017 по 17.09.2019 включно; з 08.04.2020 по 27.07.2020 включно; з 09.04.2022 до дня набрання вироком законної сили із розрахунку, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідають 2 дні позбавлення волі.

Зараховано до строку покарання фактичний час відбуття ОСОБА_7 покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.01.2018 з 18.09.2019 по 07.04.2020.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Харква від 10.04.2023 в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення та призначити їй більш м`яке покарання.

До початку апеляційного розгляду член колегії суддів - суддя ОСОБА_3 заявив самовідвід обґрунтовуючи його тим, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року в складі: головуючий суддя: ОСОБА_3 , судді: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_8 задоволено частково, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.01.2018 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_11 - змінено.

Пом`якшено призначене ОСОБА_7 покарання за частиною 3 статті 307 КК України із застосуванням статті 69-1 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в її власності.

Визначено вважати ОСОБА_7 засудженою за частиною 2 статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю; за частиною 2 статті 311 КК України до 3 років позбавлення волі; за частиною 2 статті 313 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в її власності.

На підставі частини 1 статті 71, статті 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.11.2016 та остаточно призначено до відбуття - 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в її власності.

Цією ж ухвалою пом`якшено призначене ОСОБА_11 покарання та визначено остаточне покарання за частиною 1 статті 263( з застосуванням статті 69-1 КК України), частиною 2 статті 307 КК України, частиною 2 статті 311, частиною 2 статті 313, частиною 1 статті 306, частиною 1 статті 70 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є в його власності.

На підставі частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у строк відбуття покарання строк попереднього увязнення з 14.06.2017 по 17.09.2019 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2020 року касаційні скарги захисників засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_12 - задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 січня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_3 вважає, що відповідно до частини 3 статті 76 КПК України не може приймати участь у розгляді апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.04.2023.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників апеляційного розгляду, які не заперечували проти задоволення заяви про самовідвід, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до вимог частин 1 статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини 3 статті 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанції , а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

У Конституції України закріплені основні засади судочинства та відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством.

Зазначені принципи закріплені і в міжнародних актах, зокрема, відповідно до пункту 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Відповідно до пункту 3 Європейського статуту судді, суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений.

Положення цієї статті Кодексу суддівської етики випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема у випадку, коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах Делкурт проти Бельгії, Пєрсак проти Бельгії і Де Куббер проти Бельгії, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід або задовольнити відвід з боку учасників справи.

У зв`язку з наведеним, з метою унеможливлення будь-яких сумнівів в об`єктивності рішень, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви члена колегії суддів - судді ОСОБА_3 про самовідвід та необхідність її задоволення.

Керуючись частиною 3 статті 76, частиною 1 статті 80, статтею 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Заяву члена колегії суддів - судді ОСОБА_3 про самовідвід - задовольнити.

Кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000303 від 10.04.2022 за частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307, частиною 2 статті 311, частиною 2 статті 313 КК України передати керівнику Харківського апеляційного суду на повторний автоматизований розподіл для визначення судді у складі колегії суддів.

Апеляційний розгляд відкласти на 11-00 годину 04 жовтня 2023 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: