Справа № 132/1086/23
Провадження №1-кп/132/254/23
Вирок

Іменем України

14 вересня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 18.02.2023 року відносно неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Майдан Бобрик Літинського району Вінницької області, українця, громадянина України, учня 9-го класу ліцею с.Гущинці Іванівської сільської ради Вінницької області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 - будучи обізнаним, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на території України з 24.02.2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 року № 2738-ІХ, з 21.11.2022 року строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за наступних обставин. Так, ОСОБА_3 - 16.02.2023 року близько 22год.30хв. перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , під час спільного застілля, побачив на підлозі грошові кошти у розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, які ОСОБА_10 намагаючись покласти в кишеню упустила, та у нього виник раптовий умисел на їх крадіжку. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, діючи умисно, наступив ногою на грошові кошти, які упустила ОСОБА_10 , після чого таємно, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку вказаних грошових коштів в сумі 3000 (трьох тисяч) гривень, піднявши їх з підлоги та заховавши до своєї кишені. Вподальшому, ОСОБА_3 із місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_3 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_10 в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень.

В судовому засіданні при розгляді вказаної справи, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 16.02.2023 року близько 22год.30хв. перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_10 , під час застілля, помітив, як остання намагаючись покласти в кишеню грошові кошти, упустила їх на підлогу, та у нього виник умисел на їх викрадення. З цією метою, він наступивши ногою на грошові купюри, підняв їх з підлоги, поклав до своєї кишені, та після завершення застілля, залишив місце злочину. Вподальшому вказані грошові кошти у нього були виявлені та вилучені працівниками поліції.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, подавши письмову заяву, згідно якої зазначила, що до обвинуваченого матеріальних претензій не має, а тому просить його суворо не карати, та справу розглянути за її відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до частини 1 статті 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Прокурор ОСОБА_4 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст.ст.75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки. Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Майдан Бобрик Літинського району Вінницької області, у сім`ї ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 26.03.2008 року виконавчим комітетом Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області).

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 20.02.2023 року, неповнолітній ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

Відповідно до довідки № 166, виданої 20.02.2023 року виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Вінницької області, неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу його сім`ї входять: мати ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; сестра ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; сестра ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; сестра ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Дана обставина підтверджується актом № 32 обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 , складеного 27.02.2023 року комісією у складі начальника служби у справах дітей Іванівської сільської ради Вінницької області ОСОБА_18 , провідним спеціалістом служби у справах дітей Іванівської сільської ради Вінницької області ОСОБА_19 , інспектором ювенальної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 , за яким, неповнолітній ОСОБА_3 проживає в багатодітній сім`ї, яку утримує мати ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житлово-побутові умови проживання яких задовільні, для забезпечення належних санітарно-гігієнічних і побутових умов проживання, виховання, навчання та розвитку дитини, житлове приміщення обладнане необхідними приміщеннями, меблями, побутовою технікою та іншими предметами тривалого вжитку.

Як вбачається з довідки служби у справах дітей Іванівської сільської ради Вінницької області від 02.03.2023 року № 44/23, неповнолітній ОСОБА_3 в службі у справах дітей на обліку не перебуває.

Згідно довідки-характеристики ліцею с.Гущинці Іванівської сільської ради Вінницької області від 27.02.2023 року б/н, неповнолітній ОСОБА_3 навчається в ліцеї с.Гущинці Іванівської сільської ради Вінницької області, характеризується задовільно.

За довідкою-характеристикою виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вінницької області від 20.02.2023 року № 167, матеріалами компрометуючого характеру на неповнолітнього ОСОБА_3 сільська рада не відає.

Як слідує з довідок КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради від 23.02.2023 року, неповнолітній ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно висновку, викладеного в досудовій доповіді, складеній 23.08.2023 року заступником начальника Хмільницького районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_21 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на його поведінку, а також середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень шкоди життю і здоров`я, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених п.4 ч.3 ст.76 КК України, а саме виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

За пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з пункту 3 частини 1 статті 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в частині 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо). Висновки суду про наявність чи відсутність обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього, мають бути вмотивовані у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 : вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини; молодий вік.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Суд враховує також і гуманні положення, які містяться у статті 37 Конвенції про права дитини, прийнятій 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН і ратифікованій Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91 року, пункт б, якої передбачає щоб: «жодна дитина не була позбавлена волі незаконним або свавільним чином. Арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюються згідно з законом та використовуються лише як крайній захід».

Оцінюючи дії неповнолітнього ОСОБА_3 , суд зважає на те, що його життєвий досвід є ще недостатній, й за наявності упущень у вихованні, обвинувачений міг неправильно оцінити лінію своєї поведінки, а тому, для гарантування правового захисту суд вважає необхідним зважити на його вікові особливості в момент вчинення кримінального правопорушення, та у відповідності до принципу 5.1 «Пекінських правил» (Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх) від 29.11.1985 року бере до уваги що «…реакція на неповнолітніх правопорушників повинна ґрунтуватися на врахуванні не лише тяжкості правопорушення, а й особливостей їх особистості»

Відповідно до статті 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років . У разі звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на окрему особу, за її згодою або на її прохання, обов`язок щодо нагляду за засудженим та проведення з ним виховної роботи.

Згідно статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, неповнолітній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням лише в разі засудження його до арешту або позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК України). При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч.3 ст.75 КК України) , а неповнолітньому - від одного до двох років (ч.3 ст.104 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.ст.75, 76, 104 КК України, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме грошові кошти в сумі 3000 (трьох тисяч) гривень, які згідно постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_22 від 18.02.2023 року та акту приймання-передачі речових доказів, вилучених слідчими підрозділами від 23.03.2023 року, передані на зберігання до ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на грошові кошти в сумі 3000 (трьох тисяч) гривень, на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_23 від 21.02.2023 року у справі № 132/626/23, був накладений арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_23 від 21.02.2023 року у справі № 132/626/23.

Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в рамках кримінального провадження, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, не застосовувався.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 14 вересня 2023 року.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме грошові кошти в сумі 3000 (трьох тисяч) гривень, які згідно постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_22 від 18.02.2023 року та акту приймання-передачі речових доказів, вилучених слідчими підрозділами від 23.03.2023 року, передані на зберігання до ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений на грошові кошти в сумі 3000 (трьох тисяч) гривень, на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_23 від 21.02.2023 року у справі № 132/626/23 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя