Номер провадження: 11-кп/813/674/23
Справа № 504/3052/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» заяву засудженого ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року про повернення заяви ОСОБА_8 про перегляд вироку Одеського обласного суду від 26.04.1999 року за нововиявленими обставинами,

установив:

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_8 про перегляд вироку Одеського обласного суду за нововиявленими обставинами повернуто засудженому.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

До початку розгляду справи, засуджений ОСОБА_8 заявив відвід судді ОСОБА_3 , мотивуючи його тим, що не довіряє вказаному судді, оскільки відносно нього внесені відомості до ЄРДР, та відкрито кримінальне провадження Офісом Генерального прокурора України, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України є підставами для відводу судді ОСОБА_3 . Також, засуджений ОСОБА_8 посилається на те, що у нього сформувалось особисте неприязне відношення до судді ОСОБА_3 , та те що він єупередженим щодо розгляду його справи.

Захисник ОСОБА_7 підтримав відвід, прокурор ОСОБА_6 вказане питання залишила на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Положеннями ст.76 КПК України передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.

Вирішуючи питання про обґрунтованість посилань апелянта про існування підстав для задоволення відводу, колегія суддів виходить з того, що мотиви, на які посилається апелянт, в обґрунтування заявленого відводу, формально не містять підстав, передбачених ст.ст.75, 76 КПК України, які унеможливлюють участь судді ОСОБА_3 в розгляді даної справи.

Разом з тим, у даному випадку суддя ОСОБА_3 не може проігнорувати виниклі у ОСОБА_8 сумніви щодо його неупередженості у розгляді даного провадження, які він виказував на його адресу, а також позицію ОСОБА_8 стосовно недовіри судді, у зв`язку з чим суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року.

Частиною другою ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Пункт 4 ч. 1 ст. 75 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному проваджені за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Стаття 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України".

Стаття 15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки Судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності відповідно до п. l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) /ВП), § 98).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

З метою забезпечення високого рівня довіри громадян до суду та усунення в подальшому обставин, які б могли вплинути на об`єктивний розгляд справи і недопущення недовіри до правосуддя що передбачено Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08.04.2014 року, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 .

За наведених вище обставин, з метою виключення сумнівів у стороннього спостерігача в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до висновку про існування обставин, які унеможливлюють подальшу участь судді-учасника колегії ОСОБА_3 в даному апеляційному провадженні, у зв`язку з чим заявлений самовідвід підлягає задоволенню, заява ОСОБА_8 залишенню без задоволення, а матеріали кримінального провадження підлягають передачі до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого судді-учасника колегії в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 82, 376, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_8 про відвід судді ОСОБА_3 відмовити.

Задовольнити заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід.

Відвести суддю ОСОБА_3 від участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року.

Передати матеріали кримінального провадження до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного розподілу, згідно з положеннями ст.35 КПК України для визначення іншого судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3