справа № 361/4287/18
провадження № 1-кс/361/1366/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760 від 09.04.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2023 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760 від 09.04.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 364 КК України.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 361/4287/18 задоволено клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури про арешт майна та накладено арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :04:007:1744 площею 0,1109 га, а саме заборонено ОСОБА_3 відчужувати та розпоряджатися цим нерухомим майном.

З ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 361/4287/18 вбачається, що земельна ділянка, на яку накладено арешт, в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000760 від 09.04.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1,4. 1 ст. 239 (чинна до 01.07.2020), ч. І ст. 364 (чинна з 04.06.2014 по 01.07.2020) КК України, визнана речовим доказом злочину, а застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження необхідне для забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості його відчуження, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень.

Станом на 17.08.2023 з моменту внесення 09.04.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення №0000760, минуло вісім років, однак до теперішнього часу цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

При вирішенні низання про арешт майна належного на праві власності ОСОБА_4 , слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області в порушення вимог ст. 173 КПК України, протиправно не зазначено яким чином земельна ділянка із кадастровим номером :04:007:1744 може бузи використана як доказ у кримінальному провадженні №0000760.

Наявне в ухвалі слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 361/4287/18 посилання на те, що земельна ділянка є предметом, який зберіг на собі сліди вчинення кримінальної о правопорушення, а отже доказом його вчинення, а також може бузи використана як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто має значення речового доказу злочину, передбаченою ч 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 239 (чинна до 01.07.2020), ч. І ся. 364 (чинна з 04 06.2014 по 01.07.2020) КК України, є формальним, та таким, що не відповідач вимогам ст. 173 КПК України.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 28.08.2023 від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

25.08.2023 від Броварської окружної прокуратури надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Таким чином, враховуючи норми ст. 172 КПК України, слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі прокурора та володільця майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх учасників, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 361/4287/18 накладено арешт на 127 земельних ділянок, які розташовані у Київській області, Бориспільський район, Гнідинська Сільська рада, садівниче товариство обслуговуючий кооператив «Стадне», в тому числі і на земельну ділянку із кадастровим номером :04:007:1744 площею 0.1109 га, яка належить ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.04.2016 та копією Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.03.2016.

Згідно ч. 6 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше, надає підстави зазначити про те, що частина 6 статті встановлює декілька умов її застосування.

Також судом з`ясовано, що у кримінальному провадженні №0000760 від 09.04.2015 ОСОБА_3 не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не кажучи вже про набуття статусу обвинуваченого. Так само у вказаному кримінальному провадженні, станом на момент накладення арешту не подано слідчому органу досудового розслідування жодного цивільного позову, як цього вимагає стаття 128 КПК України та наявність якого, як було зазначено вище є підставою для накладення арешту на майно.

Також, ОСОБА_3 звертав увагу на те, що він є добросовісним набувачем земельної ділянки, яку придбав 29.03.2016 за власні кошти, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Варто наголосити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана не обґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю або частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього запобіжного заходу відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи те, що арешт на земельні ділянки накледений необґрунтовано, без належних допустимих доказів, слідчий суддя вважає, що наявність арешту буде порушувати законні права та інтереси ОСОБА_3 , щодо володіння, користування та розпорядження вказаними земельними ділянками.

Керуючись вимогами ст. ст. 7, 9, 22, 98, 170-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760 від 09.04.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 364 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, а саме арешт земельної ділянки із кадастровим номером :04:007:1744 площею 0,1109 га, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , накладений ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 у справі №361/4287/18.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5