Справа № 309/469/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

та захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокатки ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/49/19, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Магадіша Республіки Сомалі, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин Республіки Сомалі, сомалієць, з вищою освітою, приватний підприємець, не одружений, маючий на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, у порядку ст. 89 КК України не судимий,

визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати із дня його затримання.

До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю із забороною змінювати місце проживання - АДРЕСА_1 , та залишати його з 22-ї години по 06-ту годину.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення фоноскопічної експертизи в розмірі 2214 гривень.

Зазначені в постанові слідчого від 28.01.2015 речові докази залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

На початку червня місяця 2014 року, ОСОБА_6 , працюючи перекладачем у відділі міграційної служби м. Київ, будучи обізнаним у явищі нелегальної міграції, познайомився із громадянами Ефіопії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мали намір незаконно потрапити до однієї із країн Західної Європи. У свою чергу, ОСОБА_6 запропонував організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України при умові оплати ними 2500 доларів США за кожного. По досягненні згоди щодо оплати та обставин переправлення ОСОБА_6 , надаючи поради та вказівки з метою усунення перешкод, розмістив їх в орендованій ним квартирі за адресою АДРЕСА_2 , очікуючи на сприятливі умови для незаконного переправлення через державний кордон України. Надалі, виконуючи роль організатора незаконного переправлення громадян Ефіопії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України, вступив у злочинну змову із гр. ОСОБА_11 , в обов`язки якого входила доставка нелегальних мігрантів - двох громадян із м. Біла Церква Київської області на територію Закарпатської області в прилеглий до державного кордону України район, для подальшої їх передачі невстановленим досудовим розслідуванням особам, які у свою чергу повинні були їх незаконно переправити через державний кордон з України в Румунію. З метою координації дій та підтримання зв`язку з іншими співучасниками злочину, ОСОБА_6 використовував номер мобільного телефону - НОМЕР_1 . З метою забезпечення організації перевезення двох громадян нелегальних мігрантів у район державного кордону ОСОБА_6 відправив ОСОБА_11 на банківську картку (А-банк № НОМЕР_2 ) 700 гривень, необхідних на пальне для здійснення їх доставки в прилеглу до лінії державного кордону України місцевість, з метою їх подальшого незаконного переправлення через державний кордон України. Діючи на виконання вказівки ОСОБА_6 та попередньої злочинної домовленості ОСОБА_12 , підшукав транспортний засіб марки «Renault Kango», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який знаходився у користуванні його знайомого громадянина України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 17 червня 2014 року приблизно о 13 - й годині у вищевказаному транспортному засобі гр. ОСОБА_11 разом із ОСОБА_13 , який слідував як пасажир та якого не було поставлено до відома про злочинні наміри першого, прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходились громадяни Ефіопії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . За попереднім погодженням із ОСОБА_6 , з метою конспірації, громадяни Ефіопії назвали ОСОБА_12 пароль «п`ять», на що ОСОБА_11 відповів паролем «п`ять», таким чином, ідентифікувавши, що саме вказаних осіб він повинен таємно доставити в прилеглу до лінії державного кордону України місцевість на території Закарпатської області, з метою їх подальшого незаконного переправлення невстановленими особами через державний кордон України. ОСОБА_11 , діючи на виконання злочинного плану, посадивши 2 громадян Ефіопії в керований ним транспортний засіб марки «Renault Kango», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , де також знаходився громадянин України ОСОБА_13 , виїхав із ними в напрямку Закарпатської області. В той же час, ОСОБА_6 відправив на використовувану ОСОБА_12 банківську картку «А-банк» (№ НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 7000 гривень, як оплату за його участь у вчиненні злочину на каналі нелегальної міграції.

18 червня 2014 року ОСОБА_11 доставив 2 громадян Ефіопії в район автовокзалу м. Хуст, де передав їх невстановленій досудовим розслідуванням особі, з метою організації подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України, а сам вирушив у зворотному напрямку.

У подальшому, у ніч з 20 на 21 червня 2014 року, двоє громадян Ефіопії, за сприяння групи невстановлених досудовим розслідуванням осіб були доставлені в район державного кордону України, з метою незаконного переправлення в Румунію. 21 червня 2014 року приблизно о 07-ї годині 40 хвилин нелегальні мігранти - ОСОБА_23 та ОСОБА_10 були затримані прикордонним нарядом « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ІНФОРМАЦІЯ_7 на напрямку 252 прикордонного знаку, що на території Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області, на відстані 500 метрів до лінії державного кордону України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , вказує на те, що вирок є незаконним. Посилається на те, що в «основу» вироку покладені показання громадян Ефіопії, які в силу ст. 87 КПК України, є недопустимими доказами, оскільки вказані свідки під час судового розгляду не давали показань, а були допитані лише під час досудового розслідування, і тому, обвинувачений був позбавлений права на перехресний допит із ними. В обґрунтування доводів вказує на те, що існує сумнів у правдивості показань вказаних свідків, оскільки останні, практично не володіючи англійською мовою, у присутності перекладача з англійської мови, дали однакові за змістом показання, а обвинувачений стверджував, що з даними особами спілкувався виключно арабською мовою, так як англійською мовою вони не володіли. Крім того, хибними вважає твердження суду про те, що номер мобільного оператора НОМЕР_1 належить обвинуваченому, оскільки суд не взяв до уваги показання, які обвинувачений давав як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, відповідно до яких із указаного номеру він розмовляв як перекладач на прохання одного зі своїх клієнтів, якому надавав допомогу в рамках своєї професійної діяльності. Посилається й на те, що під час судового розгляду кримінального провадження не був допитаний і гр. ОСОБА_11 . Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. У доповненні до апеляційної скарги адвокатка ОСОБА_7 посилається на порушення приписів КПК України, на наявність на утриманні в обвинуваченого неповнолітніх дітей, - просить вирок скасувати, направивши кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження : захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатки ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка судове рішення вважає законним та обґрунтованим і заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого береться до уваги те, що: апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого на апеляційний розгляд, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого; відповідно до інформації Головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_8 гр. Республіки Сомалі ОСОБА_6 01.03.2022 здійснив виїзд за кордон через пункт пропуску «Ягодин» залізничний; під час апеляційного розгляду брала участь захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатка ОСОБА_7 , яка не заперечувала щодо проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченого; кримінальне провадження вже тривалий час перебуває у провадженні Закарпатського апеляційного суду і його розгляд неодноразово відкладався, зокрема 05.12.2017, 18.01.2018, 20.02.2018, 28.03.2018, 16.05.2018, 21.06.2018, 11.09.2018, 22.10.2018, 12.02.2019, 07.03.2019, 14.05.2019, 04.09.2019, 22.01.2020, 08.04.2020, 16.09.2020, 24.02.2021, 20.09.2021, 17.11.2021, 24.05.2022, 23.11.2022, у тому числі за клопотаннями сторін захисту та обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України кримінального правопорушення, а саме в організації незаконного переправлення через державний кордон України групи нелегальних мігрантів шляхом надання порад, засобів та усунення перешкод, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, які наведено у судовому рішенні.

Так, із показань свідка ОСОБА_13 убачається, що у червні 2014 року ОСОБА_11 попросив його поїхати з ним у м. Київ, оскільки його автомобіль поламався, на що він погодився. Сівши ввечері за кермо автомобіля Renault Kango», д. н. з. НОМЕР_3 , вони виїхали з м. Львів до м. Київ. Приїхавши зранку в м. Київ за кермо автомобіля сів ОСОБА_11 , а він ліг відпочивати та заснув. У м. Біла Церква Київської області до них в автомобіль сіли двоє темношкірих громадян, при цьому ОСОБА_11 пояснив, що це студенти і їх треба відвести у м. Хуст. Їдучи до м. Хуст він спілкувався з цими темношкірими громадянами на англійській мові. По дорозі декілька разів вони зупинялися і на зупинках ОСОБА_11 купляв їм їжу та воду. Приїхавши зранку в м. Хуст дані громадяни пересіли в інший автомобіль, а вони з ОСОБА_11 виїхали до Львова.

Із показань свідка ОСОБА_15 убачається, що з громадянином ОСОБА_11 він знайомий, оскільки купляв у нього овочі. Одного разу до нього додому приїжджав ОСОБА_11 та цікавився, де проходить лінія державного кордону України. По факту переправки нелегальних мігрантів через державний кордон України йому нічого не відомо.

Із оголошених у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_9 , який був допитаний слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 25 червня 2014 року у порядку ст. 225 КПК України за участі перекладача, убачається, що свідок ОСОБА_9 27 жовтня 2013 року приблизно о 12 годині 30 хвилин по студентській візі разом із своїм товаришем ОСОБА_16 , з Ефіопії літаком № 457 сполученням «СТАМБУЛ - КИЇВ» прилетіли в Україну. В Україну свідок прибув з метою навчання та в подальшому працевлаштування в Україні. У м. Києві їх зустріла представник університету ім. Альфреда Нобеля (м. Дніпропетровськ) на ім`я ОСОБА_17 , з якою наступного дня поїздом вони доїхали до м. Дніпропетровськ. У подальшому, протягом 8-ми місяців він навчався в університеті ім. Альфреда Нобеля (м. Дніпропетровськ). У зв`язку з закінченням коштів та відсутністю можливості працевлаштування в м. Дніпропетровськ, свідок прийняв рішення потрапити до однієї з країн Європейського Союзу, а саме до Німеччини, шляхом незаконного перетинання державного кордону України. За допомогою Інтернету він зв`язався зі своїм дядьком на ім`я ОСОБА_18 , який проживає в США. Дядько пообіцяв йому підшукати потрібних людей в Україні, які зможуть організувати його незаконне переправлення через державний кордон із України до однієї з країн Європейського Союзу, а саме в Німеччину. Через деякий час після розмови дядько повідомив йому, щоб він з товаришем ОСОБА_10 їхали до м. Київ, та сказав, що в місті Києві їх зустріне чоловік, який надасть необхідну допомогу в їх переправлені через державний кордон України. У період 23-24 травня 2014 року вони прибули до м. Київ. На залізничній станції їх зустрів чоловік африканської зовнішності, який тримав табличку з написом імені «Getahun». Цей чоловік виглядав на 40 років, він був плотної тілобудови, невисокого зросту, в окулярах. В нього кругла форма лиця, з чорним волоссям, зібраним ззаду у хвіст і був одягнутий у темний костюм. У момент, коли він їх зустрів на залізничній станції м. Київ, ОСОБА_10 заплатив даній особі 2500 доларів США за те, що він організує його незаконне переправлення через державний кордон України. За організацію його незаконного переправлення через державний кордон мав заплатити його дядько ОСОБА_18 цьому чоловіку також 2500 доларів США після того як він потрапить до Німеччини. Під час розмови чоловік повідомив його, що допоможе потрапити їм у Німеччину та наказав чекати його вказівок. Після цього, вони дали йому свій номер мобільного телефону та він посадив їх у супроводі іншої особи африканської зовнішності у рейсовий мікроавтобус, яким вони поїхали з м. Київ до м. Біла Церква. Як звали даного чоловіка йому не відомо, оскільки він з ними по дорозі не спілкувався та нічого не повідомляв. У подальшому, приїхавши в м. Біла Церква, невідома особа африканської зовнішності, яка їхала з ними в маршрутці завела їх у будинок АДРЕСА_3 . Після цього, в супроводі вищезазначеної особи, вони піднялися в квартиру АДРЕСА_4 , де було 2 кімнати. В одній кімнаті, де їх поселили, вже проживали двоє вихідців із Судану, в іншій - сім`я з двох осіб африканської зовнішності. За проживання в квартирі вони заплатили 150 доларів США. В цій квартирі вони прожили 24 дні. 17 червня 2014 року приблизно о 13 годині на належний йому номер мобільного телефону зателефонувала особа, яка зустрічала їх в Києві , та сказала виходити на вулицю, де їх зустріне людина, яка повезе їх до Німеччини. Також ця особа повідомила, що потрібно буде назвати пароль слово «п`ять», на що повинні почути у відповідь також слово «п`ять». Вийшовши з під`їзду, зустріли чоловіка слов`янської зовнішності, на вигляд 40-45 років, високого зросту, міцної статури, кругла форма обличчя, русяве волосся на голові, який був одягнений у джинси та клітчату сорочку. Після повідомлення пароля ця особа відповіла пароль слово «5» та розмістила їх в автомобіль білого кольору іноземного виробництва типу «Мінівен». Одразу ж цей чоловік забрав у нього телефон, а у ОСОБА_10 сім-картку. В автомобілі знаходився ще один чоловік слов`янської зовнішності, на вигляд 30-35 років, низького зросту, худорлявої статури. Після цього за кермо автомобіля сів чоловік, який відповідав їм пароль слово «п`ять». У подальшому, цим автомобілем вони їхали приблизно 20 годин, по дорозі періодично зупинялися, однак водієм було заборонено їм виходити з автомобіля і розмовляти. Під час прослідування в автомобілі, водій передавав їм харчі, які вони вживали в автомобілі. Під час руху особи слов`янської зовнішності з ними не розмовляли, вони спілкувалися між собою та з кимось по телефону на незрозумілій йому мові. 18 червня 2014 року рано вранці їх привезли в невідоме місце, де водій їх вивів з автомобіля та поселив у приміщення, схоже на контейнер. У контейнері вони пробули близько двох днів замкнуті на замок. 20 червня 2014 року вночі до контейнера під`їхав чоловік, якого він не розгледів, відкрив контейнер та перевіз їх на автомобілі червоного кольору в якийсь гараж, де вони пробули одну добу. У ніч з 20 на 21 червня 2014 року за ними приїхав автомобіль чорного кольору, марка невідома, в якому було два чоловіка в масках. Цим автомобілем їх повезли в невідомому напрямку. Приблизно через одну годину руху автомобіль зупинився, один із провідників вивів їх з автомобіля, вказав рукою напрямок руху та повідомив, що прямо Угорщина. Після цього, їх залишили, а автомобіль поїхав у невідомому напрямку. Приблизно через 30 хвилин їх затримали прикордонники (т. 1, а. к. п. 98-101).

Із оголошених у судовому засіданні показів свідка ОСОБА_16 , який був допитаний слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 25 червня 2014 року у порядку ст. 225 КПК України за участі перекладача, убачається, що такі є аналогічними до показів свідка ОСОБА_9 (т. 1, а. к. п. 102-105).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями, який проведений за участю свідка ОСОБА_16 за участі перекладача, убачається, що чоловік, який зображений на фото № 2 є саме тією особою, яка зустрічала його в м. Київ та яка організовувала його незаконне переправлення через державний кордон України і якому він заплатив 2500 доларів США. З довідки про осіб, які зображені на фотознімках, що пред`являються для впізнання вбачається, що на фотознімку під номером 2 зображений ОСОБА_6 , гр. Сомалі , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а. к. п. 76-79).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями, який проведений за участю свідка ОСОБА_9 за участі перекладача, убачається, що чоловік, який зображений на фото № 3, є саме тією особою, яка зустрічала його в Києві та яка організовувала його незаконне переміщення через державний кордон України і якому його дядько мав заплатити за незаконне переміщення через державний кордон України 2500 доларів США. З довідки про осіб, які зображені на фотознімках, що пред`являються для впізнання вбачається, що на фотознімку під номером 3 зображений ОСОБА_6 , гр. Сомалі , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а. к. п. 80-91).

Із висновку № 1018/1019 криміналістичної експертизи відеозвукозапису у кримінальному провадженні № 0000016 від 06 квітня 2015 року убачається, що у звукозаписах розмов, наявних на наданому для дослідження компакт-диску № 3, зафіксоване усне мовлення ОСОБА_6 позначені як «М» або «М1» у копії протоколу про результати застосування оперативно-розшукового заходу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28.08.2014. Ознак монтажу на досліджуваних звукозаписах розмов не виявлено (т. 2, а. к. п. 67-71).

Протоколом по результатах застосування оперативно-розшукового заходу зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28.08.2014 (т. 1, а. к. п.144-218) та записом проведених заходів зі зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з мобільного телефону НОМЕР_4 , яким за матеріалами кримінального провадження користувався ОСОБА_11 ( т. 2, а. к. п. 71), за період з 27.08.2014 по 28.08.2014, зафіксовано зміст розмов обвинуваченого ОСОБА_6 , який використовував номер мобільного телефону НОМЕР_1 , з ОСОБА_11 та іншими невстановленими слідством особами, які приймали активну участь в організації незаконного перетину осіб через державний кордон України. У цих розмовах обвинувачений ОСОБА_6 , спілкуючись з ОСОБА_11 та іншими невстановленими слідством особами, розробляв чіткий план для реалізації своїх злочинних дій, давав вказівки, вказував адресу знаходження громадян Ефіопії. Зокрема, був розроблений маршрут поїздки з м. Біла Церква Київської області до м. Хуст, обговорено грошові витрати, які необхідні для цієї поїздки, озвучено суму коштів за доставку свідків по справі громадян Ефіопії ОСОБА_9 та ОСОБА_16 з м. Біла Церква Київської області до м. Хуст Закарпатської області. Також з аудіо запису вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , спілкуючись з іншими особами, використовували різні кодові слова - «Товар», «Груз», «Молочный шоколад», «Угольная промышлоность», «пробочки Гаванской марихуаны» для ідентифікації осіб, яких необхідно було відвезти на територію Закарпатської області в м. Хуст у район державного кордону України, у тому числі було використано пароль - слово «п`ять». З аудіо запису чітко вбачається занепокоєння обвинуваченого та інших осіб, після отримання ними інформації про затримання прикордонниками громадян Ефіопії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також здійснення відносно ОСОБА_11 оперативно-розшукових заходів щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

При оцінці вищенаведених показань свідків та інших письмових і речових доказів, на які суд посилається у вироку в підтвердження вини ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів показання свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей, і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

При оцінці показань свідків, колегія суддів також бере до уваги те, що в кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази (дані) про те, що у свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 були підстави для обмови ОСОБА_6 , і на такі не вказувала, як під час розгляду справи у місцевому суді, так і під час розгляду апеляційної скарги сторона захисту. Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 в організації незаконного переправлення через державний кордон України групи нелегальних мігрантів шляхом надання порад, засобів та усунення перешкод, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України за вказаними вище кваліфікуючим ознаками кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що показання громадян Ефіопії отримані під час досудового розслідування, в силу ст. 87 КПК України, є недопустимими доказами, оскільки вказані свідки під час судового розгляду не давали показань, а були допитані лише під час досудового розслідування, і тому, обвинувачений був позбавлений права на перехресний допит із ними, - апеляційний суд визнає такими, що не свідчать про недопустимість показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_16 як доказів у кримінальному провадженні, а відтак і про незаконність висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України злочину. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що вказані громадяни, відповідно до вимог ст. 225 КПК України, були допитані 25 червня 2014 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а підозра ОСОБА_6 була висунута лише 10.11.2015. З огляду на те, що на час допиту вказаних вище свідків - 24.06.2014, жодній особі не повідомлялось про підозру. Тому колегія суддів вважає, що під час допитів свідків - ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , приписи ст. 225 КПК порушені не були.

Із цих підстав, як необгрунтовані та безпідставні, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє і доводи апеляційної скарги про існування сумнівів у правдивості показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки вони практично не володіючи англійською мовою, у присутності перекладача з англійської мови, дали однакові за змістом показання, а обвинувачений стверджував, що з даними особами спілкувався виключно арабською мовою, так як англійською мовою вони не володіли. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів бере до уваги і те, що сторона захисту не посилалась на будь-які докази у підтвердження доводів про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не володіли англійською мовою.

Як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про хибність тверджень суду про те, що номер мобільного оператора НОМЕР_1 належить обвинуваченому, оскільки з указаного номеру він розмовляв як перекладач на прохання одного зі своїх клієнтів, якому надавав допомогу в рамках своєї професійної діяльності. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів бере до уваги те, що сторона захисту не посилалась на будь-які докази у підтвердження цих доводів.

Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, і не дають підстав для скасування вироку, - апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що під час судового розгляду кримінального провадження не був допитаний і гр. ОСОБА_11 .

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано розцінив позицію обвинуваченого щодо не визнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду про те, що доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України кримінального правопорушення, є надуманими, нічим не підтверджені та суперечать встановленим фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_22 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого - позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, у порядку ст. 89 КК України не судимий; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з конфіскацією всього належного йому майна.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_22 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Приймаючи судове рішення колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді сторонами кримінального провадження не заявлялись будь-які клопотання про дослідження тих чи інших доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги.

Тому, апеляційна скарга сторони захисту, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: