УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 545/263/21

провадження № 51-2866 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2022 року

та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року,

встановив:

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня

2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тульчинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК)

до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 роки 6 місяців із конфіскацією всього майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , вирок щодо якого

не оскаржується, засуджено за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_4 засуджено за те, що він разом

із ОСОБА_5 11 липня 2020 року близько 02:30 приїхали на легковому автомобілі ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , в с. Гожули Полтавського району Полтавської області та зупинились на відстані близько 200 метрів від житлового будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 разом

із ОСОБА_5 прибув до території зазначеного будинку, усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи

їх настання, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб незаконно проникли на територію домоволодіння, а потім всередину літньої кухні через незачинені двері, де спав ОСОБА_7 , який почув сторонні звуки

та прокинувся. З метою подолання опору потерпілого ОСОБА_4 разом

із ОСОБА_5 схопили ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підніс металеву викрутку до скроні потерпілого, погрожуючи застосуванням до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, у разі неповідомлення місця зберігання грошей. Сприймаючи ці погрози як реальні, потерпілий повідомив нападників про місце зберігання грошей, після чого вони заволоділи коштами останнього всумі 40 000 гривень. Надалі, діючи по заздалегідь розробленому плану, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нанесли потерпілому не менше двох ударів кулаками в тулуб, унаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та з метою неможливості вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій спрямованих на повідомлення правоохоронних органів чи інших осіб про скоєний злочин, за допомогою клейкої стрічки (скотчу) зв`язали йому руки та ноги і з місця вчинення злочину втекли, викраденими грошима розпорядилися на власний розсуд.

При перегляді вироку Полтавський апеляційний суд своєю ухвалою

від 15 лютого 2023 року залишив це рішення без змін.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, у ній засуджений ОСОБА_4 ,

не погоджуючись із судовими рішеннями, просить їх змінити

та перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК і призначити

за цією нормою покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На обґрунтування своїх вимог посилається на відсутність у нього домовленості з ОСОБА_5 про вчинення розбійного нападу, оскільки вони домовлялися лише про викрадення майна потерпілого. Вказує, що він тільки тримав руки потерпілому, а зв`язування рук і затуляння рота останньому не може спричинити саме по собі тілесні ушкодження. Вважає, що потерпілий знаходився в умовах,

які не загрожували його життю та здоров`ю, оскільки після того, як вони залишили його зі зв`язаними руками, він міг самостійно звільнитися.

Стверджує, що при перевірці вироку апеляційний суд не перевірив

і не спростував доводів його апеляційної скарги, в якій порушувалось питання

про зміну правової кваліфікації його дій.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції у вироку про доведеність винуватості

ОСОБА_4 у вчиненні розбійного нападу за наведених обставин ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, місцевий суд дійшов такого висновку на підставі: показань засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які частково визнали свою вину

та не заперечували фактичні обставини вчинення ними злочину; показань потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що засуджені вночі 11 липня 2020 року вдерлися до його літньої кухні, один розмахував цвяходером, а інший підскочив до нього, почав крутити викрутку біля скроні та погрожували йому і вимагали гроші, про місце знаходження яких він їм повідомив, оскільки сприймав

ці погрози як реальну загрозу своєму життю; показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; протоколу огляду місця події від 11 липня

2020 року; протоколів огляду предметів від 14 та 16 липня 2020 року; протоколу обшуку від 04 листопада 2020 року; протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 05 листопада 2020 року з відеозаписом, під час проведення якого він пояснив про обставини приготування до злочину (придбання рукавиць, скотчу), проникнення разом із ОСОБА_5 до домоволодіння потерпілого

ОСОБА_7 та вчинення розбійного нападу, в ході якого зв`язали останньому руки скотчем і вимагали видати їм гроші, як вони їх забрали, вийшли з будинку, залишивши потерпілого зв`язаним, і на місці продемонстрував обставини вчинення злочину; протоколу слідчого експерименту за участю засудженого ОСОБА_5 від 13 листопада 2020 року з відеозаписом, з якого вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії він пояснив про обставини вчинення розбійного нападу, проникнення разом із ОСОБА_4 до домоволодіння ОСОБА_7 та вказав, що ОСОБА_4 замотав потерпілому руки скотчем,

а він вийшов з кімнати та чекав біля порогу, через деякий час ОСОБА_4 вийшов з будинку та підпер двері лопатою і по дорозі в автомобілі дав йому гроші; протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6

від 04 листопада 2020 року з відеозаписом; протоколу огляду цифрового носія та перегляду інформації з диском до нього від 22 січня 2021 року; висновку експерта № 737 від 23 липня 2020 року, згідно з яким

у потерпілого ОСОБА_7 було виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тощо.

При перегляді вироку апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали

від 15 лютого 2023 року, ретельно перевірив доводи апеляційних скарг засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і дав на них умотивовані відповіді. При цьому, відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 з підстав зазначених в ухвалі, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вірно кваліфікував дії засудженого

за ч. 3 ст. 187 КК.

Призначене засудженому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 187 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. Його не можна визнати явно несправедливим.

Наведені ОСОБА_4 у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків, викладених судом першої та апеляційної інстанцій

в оскаржуваних рішеннях і не ставлять під сумнів законність цих рішень.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що підстав для її задоволення немає.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 15 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3