У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2023 Справа №607/16152/23

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Тернопільської обласної прокуратури - ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000561 від 26 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів стосовно підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Пологи Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2023 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000561 від 26 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 26.08.2023 надійшла заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що в період часу із 10.08.2023 року по 24.08.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись у житловому будинку АДРЕСА_1 , зґвалтував її малолітню доньку, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення 26.08.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000561 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

27 серпня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в ніч із 10 на 11 серпня 2023 року, у ОСОБА_4 , який перебував у житловому будинку АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язаний із вагінальним проникненням в її тіло, з використанням геніталій, з метою задоволення своїх сексуальних потреб.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті, направленого на статеву свободу та недоторканість малолітньої потерпілої, ОСОБА_4 , знаючи, що ОСОБА_8 є малолітньою, використовуючи стан дитини в особливо вразливих для неї обставинах, з причин її безпорадного стану, а також те, що ОСОБА_8 у зв`язку із малолітнім віком позбавлена можливості усвідомлювати характер вчинених щодо неї протиправних дій, розуміючи та усвідомлюючи, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності, нехтуючи цим, діючи протиправно ОСОБА_4 , скористався тим, що малолітня ОСОБА_8 , спала разом із ним на одному ліжку, користуючись своєю фізичною та віковою перевагою над потерпілою, а також відсутністю сторонніх осіб, знаючи і передбачаючи настання фактичної та потенційної шкоди для дитини, засунув свою праву руку ОСОБА_8 в трусики, а потім зняв їх та ввів свій статевий член їй у піхву, таким чином згвалтував її.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, - тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема ч. 4 ст. 152 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від 10 до 15 років, та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий вважає, що є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтованими.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , заперечили щодо задоволення клопотання слідчого та клопочуть про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту. Крім цього вважає, що слідчим у поданому клопотанні, а прокурором в судовому засіданні не доведено, що підозрюваний здійснював дії направленні на переховування та неявки його до органу досудового розслідування з моменту вчинення правопорушення, яке йому інкримінується. Також, слідчим у клопотанні не зазначено, чи підозрюваний може утримуватися у місцях попереднього ув`язнення.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000561 від 26 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

27 серпня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Зокрема, такими доказами є, зокрема, інформація, що міститься у витязі з ЄРДР №0000561 від 26 серпня 2023 року; протоколі допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_8 від 26 серпня 2023 року; протоколі огляду місця події від 26 серпня 2023 року, проведеного у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 26 серпня 2023 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 26 серпня 2023 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 26 серпня 2023 року; довідки із КНП "Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня" ТОР; рапорті інспектора-чергового ВП № 2 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №3099, від 26 серпня 2023 року.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваним не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на його непричетність до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 152 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі, на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Також, слідчий суддя вважає, що доведеним є ризик того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу та її законного представника, свідків у кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що основним доказом який підтверджує, вину ОСОБА_4 у вчиненні ним умисного злочину, є показання потерпілої малолітньої ОСОБА_8 , які вона давала у присутності її законного представника та психолога, а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які перебувають із підозрюваним у родинних стосунках, проживають у одному будинку із ним, у зв`язку із чим підозрюваний перебуваючи на волі, може впливати на вказаних учасників провадження, чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння він може схиляти свідків і потерпілу до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування.

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на потерпілого у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на потерпілу існує, оскільки кримінальне провадження перебуває на етапі досудового розслідування. Момент безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом ще не настав.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

За наведених вище обставин, на переконання слідчого судді, застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, навіть у разі перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Відтак, слідчий суддя вважає, що доводи сторони захисту не дають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_4 , запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 , на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Таким чином, стороною обвинувачення доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявні обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , виключає його утримання під вартою, слідчому судді не надано.

Крім того, за змістом п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Враховуючи, те що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а саме вчинення сексуального насильства щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України у кримінальному провадженні №0000561 від 26 серпня 2023 року.

Крім того, слідчий суддя вважає, що клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підлягає до задоволення, у зв`язку із чим в його задоволенні слід відмовити, а клопотання слідчого, задовольнити.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відмовити.

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000561 від 26 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 23 жовтня 2023 року.

Встановити строк дії ухвали слідчого судді до 23 год. 59 хв. 23 жовтня 2023 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику, прокурору негайно після її оголошення та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк її подачі обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1