Справа № 573/857/23
Номер провадження 1-кп/573/109/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 11 травня 2023 року за №0000245, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Веселе Білопільського району Сумської області, з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого ковалем АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2022 року, близько 20:30 год, ОСОБА_4 під час воєнного стану з метою крадіжки чужого майна проник до гаражу домоволодіння АДРЕСА_2 . Перебуваючи всередині приміщення, він підійшов до автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , відчинив дверцята та, сівши на місце водія, руками витягнув автомобільну магнітолу марки PROLOGY модель CMD-115U.

Окрім того, в речовому ящику автомобіля ОСОБА_5 помітив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобільного причепу КМЗ ПВ-01, д.н.з. НОМЕР_2 № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 .

Завідомо знаючи, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є важливим особистим документом, ОСОБА_4 вирішив викрасти і цей документ.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 таємно викрав автомобільну магнітолу марки PROLOGY модель CMD-115U вартістю 400 грн, яка належала потерпілому ОСОБА_6 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобільного причепу КМЗ ПВ-01, д.н.з. НОМЕР_2 № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 і з викраденим покинув місце вчинення кримінальних правопорушень.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що ОСОБА_7 заборгував йому кошти і 13 жовтня 2022 року, приблизно о 20:30 год, він прийшов до нього додому за адресою: АДРЕСА_2 поговорити за борг. ОСОБА_8 вдома не було, тому він став його чекати у дворі, у який зайшов через хвіртку. Через деякий час помітив, що у гаражі стоїть автомобіль ВАЗ 21099. Зайшовши туди ОСОБА_4 відкрив водійські дверцята і сів на місце водія. У автомобілі побачив магнітолу і вирішив її забрати собі, бо ОСОБА_9 тривалий час не повертав йому кошти. Також заглянув у бардачок і побачив там документ на причеп, який теж вирішив забрати. Хто у ньому був записаний власником того дня він не подивився. На момент вчинення крадіжки магнітоли та свідоцтва на причеп вважав, що вони належать ОСОБА_10 . Але наступного дня дізнався, що вони належать ОСОБА_6 , тому магнітолу і свідоцтво на причеп добровільно повернув останньому.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з проникненням у приміщення та викраденням офіційного документу з корисливих мотивів.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно, не інвалід, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинені ним кримінальні правопорушення та попросив вибачення у потерпілого; активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, бо він правдиво повідомив про обставини їх вчинення; вперше притягується до кримінальної відповідальності; добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків; на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відсутність тяжких наслідків.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд враховує і думку потерпілого ОСОБА_6 , який просив суворо не карати ОСОБА_4 та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою злочинів, з урахуванням того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання про те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що обвинувачений хоча і вчинив тяжкий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України) та проступок (ч. 1 ст. 357 КК України), але йому необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 717 грн.

Ухвалою слідчого судді від 15 травня 2023 року накладений арешт на речові докази, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 717 грн.

Скасувати арешт, що накладений на магнітолу марки PROLOGY, модель CMD-115U; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобільного причепу КМЗ ПВ-01, д.н.з. НОМЕР_2 № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 .

Речові докази - магнітолу марки PROLOGY, модель CMD-115U; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобільного причепу КМЗ ПВ-01, д.н.з. НОМЕР_2 № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя