Справа № 742/1995/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/540/23
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

його представника - адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференцій, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000163 від 31 березня 2021 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4 717 грн. 70 коп. витрат, понесених потерпілим на лікування.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3 000 грн. процесуальних витрат, понесених потерпілим на правову допомогу.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 30 березня 2021 року, близько 21 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_8 , завдав останньому дерев`яною палицею удар в область правої частини голови, потім ще один удар палицею по волосяній частині голові, чим заподіяв тілесні ушкодження у виді закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани волосистої ділянки голови, синець нижньої повіки правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 98 від 14.05.2021 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, кримінальне провадження щодо обвинуваченого закрити, у задоволенні цивільного позову потерпілого та стягнення процесуальних витрат на його користь відмовити.

Мотивує тим, що версія ОСОБА_6 про те, що він тілесних ушкоджень потерпілому не наносив та не міг їх нанести правою рукою, оскільки є шульгою, що саме ОСОБА_8 ініціював конфлікт, в ході якого замахувався на нього табуреткою та міг спричинити собі ушкодження, щоб помститися обвинуваченому за те, що він був притягнутий до відповідальності за спиляні дерева, не спростована судом першої інстанції.

Версія потерпілого, з якою погодився суд, про нанесення йому ушкоджень обвинуваченим, не може розглядатись як єдиний можливий варіант подій. Вона сприймається як більш вірогідна лише за рахунок показань дружини та дочки потерпілого, які є зацікавленими у даній справі, а тому їх показання слід оцінювати критично.

При цьому, на думку захисника, суд допустив неповноту судового розгляду,оскільки відмовився викликати для допиту ще одного очевидця подій - дружину обвинуваченого ОСОБА_11 , про присутність якої всі зазначали, а також відмовив у призначенні повторної судово-медичної експертизи з безпосереднім оглядом потерпілого для встановлення наявності у нього слідів від ушкоджень (шрамів) та з урахуванням додаткових відомостей, наявних у витребуваній судом карті виїзду швидкої медичної допомоги та фотографії, наданій самим потерпілим.

Призначення повторної судово-медичної експертизи викликано тим, що висновок експерта №98 та додатковий висновок експерта №114 не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки під час проведення експертизи, експерт досліджував карту амбулаторного хворого і наявність у нього тілесних ушкоджень визначав лише за записами цієї карти. Однак, стороною обвинувачення не було надано доказів того, коли і ким, та на якій підставі була вилучена медична карта хворого для надання експерту.

Крім того, експертом визначений незрозумілий розмір рани на голові потерпілого 06,5 см. При цьому, експертом не конкретизовано місце знаходження рани на голові, а лише вказано про рану волосистої ділянки голови. Під час проведення додаткової експертизи, експерту надавались записи слідчих експериментів, у яких всі учасники демонстрували нанесення потерпілому удару в передню частину голови.

На думку захисника, заважаючи на вказані обставини, оскільки точне місце розташування рани не було визначене, а експерт особисто потерпілого не оглядав, тому є очевидним, що експерт не міг висловити можливість утворення ушкодження за обставин, указаних у слідчих експериментах, це також не може свідчити про виключно такий механізм їх отримання.

Лише під час судового розгляду за клопотанням захисту суд витребував копії карти виїзду швидкої медичної допомоги, у якій зазначено про рану на тім`яній ділянці голови, що не узгоджується з твердженням про нанесення улару палицею по голові спереду. Крім того, це суперечить показанням потерпілого, який в судовому засіданні показував, що рана була у лобній волосистій ділянці голови, у той час, як в заяві про вчинення кримінального правопорушення потерпілий зазначив про побиття його палицею по обличчю.

Наявність у потерпілого тілесних ушкоджень та їх тяжкість спростував сідок ОСОБА_12 , який повідомив, що в наступні після конфлікту дні, він неодноразово бачив ОСОБА_8 , який самостійно без жодних труднощів їхав на роботу за кермом мотоцикла, при цьому у нього демонстративно була перемотана голова, але жодних ушкоджень, зокрема, на обличчі у нього не було.

Здійснення таких дій особою, якій констатовано струс головного мозку, викликає сумніви у достовірності такого ушкодження, адже реальний стан потерпілого, не узгоджується із записами лікаря у медичній документації,який 07 квітня 2021 року під час огляду встановив заключний діагноз струс головного мозку середньої важкості, а 16 квітня відмічав наявність у потерпілого скарг на головокружіння, запаморочення та хиткість при ходьбі.

Внесення лікарем необ`єктивних записів, які не підтверджені діагностично та встановлення діагнозу зі слів самого потерпілого, підтверджує слова обвинуваченого про наявність у ОСОБА_8 знайомств в лікарні та можливість задокументувати неіснуючі ушкодження.

Більш того, працівник закладу охорони здоров`я після закінчення огляду постраждалої особи,яка звернулась або доставлена із тілесними ушкодженнями кримінального характеру, інформує телефоном про це чергову частину органу та підрозділу поліції. Однак, лікар, який 31 березня 2021 року оглянув ОСОБА_8 зазначених вимог не виконав, що посилює сумнів у реальності описаних ним ушкоджень.

Усі ці сумніви сторона обвинувачення не спростувала, а суд першої інстанції не надав їм належної оцінки, необґрунтовано відхиливши клопотання сторони захисту про призначення повторної судово-медичної експертизи, про витребування аудіо записів телефонних дзвінків зі служб «102» та «103» та про допит свідка ОСОБА_11 .

Таким чином, навіть, попри неповноту судового розгляду, але при наданні належної оцінки кожному доказу окремо та у їх взаємозв`язку, визнавши висновки експертиз недопустимими доказами та врахувавши неузгодженість свідчень потерпілого та зацікавлених свідків з його боку із записами карти виїзду швидкої медичної допомоги, вбачається недоведеність винуватості ОСОБА_6 у висунутому йому звинуваченні.

Вважає, що суд безпідставно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 3 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, який є завищеним та не підтверджений документально, як того вимагають положення ст. 124 КПК України.

В судовому засіданні потерпілий на підтвердження своїх витрат надав договір про надання правової допомоги та акт прийняття виконаних робіт. Відповідно до цих документів, акт є лише підставою для сплати гонорару, а сама оплата здійснюється після набрання вироком законної сили. При цьому жодного документу про сплату адвокату гонорару потерпілий не надав.

За відсутності доказів здійснення ним процесуальних витрат, тобто фактичної сплати гонорару, суд не мав підстав стягувати їх з обвинуваченого.

Відповідно до довідки КНП «Прилуцька ЦРЛ» на лікування ОСОБА_8 серед іншого, використано препарат Луцетам в кількості 20 таблеток. Згідно чеків даний препарат купувався двічі в загальній кількості 60 таблеток двома пластинками по 30 таблеток. Таким чином, одна пластинка препарату не використовувалась, а інша була використана лише на 2/3 частини, а тому з обвинуваченого безпідставно стягнуто повну вартість даного препарату замість 1/3 частини.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеної ОСОБА_6 міри покарання та визначеної суми морального відшкодування, а також витрат на правову допомогу скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч 2 ст. 125 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 10 000 грн. моральної шкоди та 18 000 грн. витрат на правову допомогу.

Аргументує тим, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, який своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, намагався уникнути кримінальної відповідальності та заплутати суд, надаючи неправдиві показання, заперечуючи факт побиття потерпілого, що повністю було спростовано під час судового розгляду.

При цьому, судом не було встановлено обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, характеру та способу вчиненого кримінального правопорушення вказує на те, що призначене судом покарання у виді штрафу є недостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Присуджена потерпілому сума морального відшкодування в розмірі 3 000 гривень, враховуючи перенесений потерпілим фізичний біль від отриманих травм, лікування та пережитий емоційний стрес, є очевидно недостатньою та підлягає збільшенню до 10 000 гривень.

Обставини, за яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, безпідставні образи з боку обвинуваченого, непередбачувані та вимушені матеріальні витрати на лікування призвели до порушення нормального ритму життя та негативно позначилися на фізичному та психологічному стані ОСОБА_8 ..

При цьому, за увесь час після вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений жодним чином не допоміг матеріально, так само як і не вибачився за свої дії. В зв`язку з цим, розмір стягнутої моральної шкоди, визначений місцевим судом, є недостатнім, таким, що не відповідає характеру та обсягу фізичних, душевних та психічних страждань, характеру немайнових втрат, засадам розумності та справедливості.

Що стосується розміру стягнутих на користь потерпілого витрат за надання юридичної допомоги, то призначене судом стягнення не відповідає ні нормам закону, відповідно до якого визначається розмір таких витрат, ні реально понесеним витратам. На підтвердження витрат на правничу допомогу потерпілим було надано відповідний договір, яким було визначено порядок оплати наданої адвокатом, а саме: через 7 днів після набрання вироком законної сили. В той же час, обсяг наданих адвокатом послуг був визначений в акті, який було узгоджено та підписано сторонами. Вказані в акті види наданих послуг в повній мірі відповідають тому обсягу роботи, який був виконаний адвокатом, а їх вартість відповідає Рекомендаціям щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, які затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17 березня 2023 року №119.Таким чином, суд безпідставно стягнув на користь потерпілого лише 3 000 грн. витрат на правничу допомогу, в той час, як він поніс значно більші витрати та підтвердив це документально.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати та провадження у справі щодо ОСОБА_6 закрити, у задоволенні позовних вимог потерпілого відмовити, заперечували проти доводів апеляційної скарги представника потерпілого та просили в її задоволенні відмовити, потерпілого та його представника, які заперечили проти апеляційної скарги сторони захисту, підтримали подану апеляційну скаргу та просили про призначення найсуворішого виду покарання для ОСОБА_6 , а також про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 00 грн. та повне відшкодування витрат на правову допомогу, прокурора, який не погодився з доводами поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілого задовольнити частково.

Обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечує свою вину та стверджує, що ударів потерпілому не наносив, останній міг спричинити собі тілесні ушкодження, коли замахувався на нього табуретом, при цьому ударив себе сам.

Повідомив, що 30 березня 2021 року вдень він йшов до товариша на день народження, дорогою він зустрів потерпілого ОСОБА_8 , з яким у нього виник словесний конфлікт з нецензурною лайкою з приводу дров, після чого вони розійшлись. Увечері він знову зустрів неподалік свого господарства потерпілого, який йшов з тачкою, дружиною та донькою, з яким у нього знову виник словесний конфлікт з нецензурною лайкою з приводу дров, на що потерпілий замахнувся в сторону обвинуваченого табуреткою. У відповідь він ніяких ударів потерпілому не наносив, а просто пішов додому.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, як під час досудового розслідування, судового розгляду, так і під час апеляційного перегляду справи, беззаперечно встановлений факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Так, потерпілий ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, вказував, що 30 березня 2021 року він порався на одному із своїх господарств по АДРЕСА_2, ввечері хтось почав світити ліхтариком, але він не звертав на це уваги та продовжував працювати. Потім він почув лайку ОСОБА_6 на його адресу, який став стукати дерев`яною палицею по воротах, та почав звинувачувати його в тому, що він попиляв його дрова. Він сказав ОСОБА_6 , щоб той ішов додому проспався, а сам пішов дороблювати свою роботу, до обвинуваченого не наближався, оскільки боявся, що той вдарить його палкою, але коли пішов далі робити, то палка прилетіла до нього у двір.

Коли закінчили роботу по господарству, то з дружиною та донькою вийшли на вулицю, він помітив, що ОСОБА_6 стоїть неподалік. Коли проходили по вулиці, то намагались обійти обвинуваченого, щоб уникнути конфлікту, то ОСОБА_6 почав погрожувати, а потім став йти за ними. Коли вони дійшли до домогосподарства ОСОБА_13 , то ОСОБА_6 різко підскочив, схопив його за праву руку і наніс удар в праву скроню палицею, а потім ще один удар по голові. Йому стало погано, але свідомості не втрачав.

В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 підтвердив обставини, за яких ОСОБА_6 наніс йому два удари палицею, детально показав механізм нанесення тілесних ушкоджень.

Такі показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вказували, що 30 березня 2021 року, попоравшись по господарству, у вечірній час вони та ОСОБА_8 йшли разом по селу, почули лайку сусіда ОСОБА_6 , спочатку не звертали уваги, бо останній неспокійний чоловік, а коли дійшли до двору обвинуваченого, він став чіплятись до потерпілого, схопив за руку та наніс удар дерев`яною товстою палкою по скроні і по голові. Після другого удару ОСОБА_8 ледь не впав. Вони стали кричати, бо дуже злякались, намагались заспокоїти ОСОБА_6 , та не підпускати його до потерпілого.

Під час проведення слідчих експериментів свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надали аналогічні показання та детально розповіли про обставини, за яких ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Судово- медичні данні ( експертиза №98 та додаткова експертиза №114) свідчать про те, що у ОСОБА_8 були виявлені і тілесні ушкодження: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана волосистої ділянки голови, синець нижньої повіки правого ока, які в комплексі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Такі тілесні ушкодження утворились, не менше ніж від двох травматичних дій тупих предметів,за механізмом удару, по давності можуть відповідати 30.03.2021, та могли виникнути за обставин, про які вказували потерпілий та свідки в ході проведення слідчих експериментів.

Описка в розмірі рани не впливає на ступінь тяжкості наявних у потерпілого тілесних ушкоджень, як помилково вважає захисник.

Критика стороною захисту висновків експерта з тих підстав, що вони не відповідають записам в медичній картці ОСОБА_8 , записам в карті виїзду швидкої медичної допомоги, в якій вказано про ушкодження в тім`яній ділянці голови, у той час, як експертами вказано про ушкодження волосистої частини голови, а матеріали провадження не містять відомостей про те хто і яким чином витребував карту хворого ОСОБА_8 , є безпідставною.

Так, в карті виїзду екстреної медичної допомоги вказаний лише попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана тім`яної частини голови, яка розташована за лобною частиною і більшою мірою спереду, де обличчя, далі за тім`яною частиною йде потилична.

Під час опису виявленого тілесного ушкодження вказано, що на тім`яній ділянці волосистої частини голови забійна рана 3 см. довжиною, кровоточить.

Тім`яна ділянка голови є частиною волосистої поверхні голови та розташовується ближче до передньої частини голови, що свідчить про намагання сторони захисту видати бажане за дійсне.

Як потерпілий, так і свідки вказували на те, що ОСОБА_6 були нанесено два удари в передню частину голови, ближче до правої сторони. Лікарями була виявлена забійна рана саме на волосистій частині голови, що узгоджується і з фотознімком, який надав потерпілий та на якому видно, як його лобна частина в крові, але це не свідчить про те, що рана на лобній частині.

До приїзду екстреної медичної допомоги рана ще кровоточила, отже, цілком логічним є те, що кров стікала на обличчя, що і зафіксував потерпілий.

Той факт, що рана на волосистій частині голови не вказує на неправдивість свідчень потерпілого та свідків, як переконана сторона захисту, адже після отримання першого удару є цілком ймовірним той факт, що потерпілий намагався уникнути удару та міг схилити голову, що і стало причиною отримання удару не по обличчю, а саме по волосистій частині голови, як вірно встановив експерт.

З вступної частини висновку експерта вбачається, що ним проводилась експертиза по медичним документам на ім`я ОСОБА_8 , на вивчення експерту було надано медичну карту амбулаторного хворого на ім`я потерпілого ОСОБА_8 . Отже, слідчим завчасно була отримана медична карта амбулаторного хворого та призначено експертизу за її даними.

Обставини, за яких слідчим було отримано медичну карту потерпілого не є предметом доказування у кримінальному провадженні, як вважає захисник. До того ж, медична карта хворого не повинна знаходитися в матеріалах кримінального провадження, оскільки в ній зазначаються особисті відомості про здоров`я потерпілого, які є конфіденційною інформацією, та підлягають до ознайомлення виключно у встановленому законом порядку.

За вказаних обставин, висновки експерта є належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні та вірно прийняті судом до уваги під час постановлення вироку.

Твердження захисника про те, що в картці хворого лікарем було вказано невірні відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_8 суперечать даним медичної карти, на які посилається захисник.

Так, під час записів про скарги хворого лікар робив записи саме зі слів хворого і це не є неправдивими відомостями, яка вважає захисник, це є скаргами саме особи, яка звернулась за медичною допомогою.

Посилання захисника на те, що лікарем був встановлений діагноз виключно зі слів ОСОБА_8 не заслуговує на увагу, оскільки із записів карти амбулаторного хворого видно, які саме дослідження були проведені, якими лікарями обстежувався потерпілий і саме за цим обсягом проведених медичних досліджень був встановлений остаточний діагноз, який підтвердив і судовий медичний експерт.

Порівнявши записи в карті виклику швидкої допомоги, в якій наявний запис про повідомлення в поліцію про факт побиття потерпілого, з висновками експерта, апеляційний суд не вбачає неточностей та розбіжностей, а тим більше підстав для призначення ще однієї судово-медичної експертизи з оглядом потерпілого, рани на якому загоїлися

Показання свідка ОСОБА_12 , на які посилається захисник, не спростовують висновків експертів та записів лікарів щодо стану здоров`я потерпілого, адже свідком конфлікту він не був, лікарем не являється, потерпілого ОСОБА_8 не оглядав та не визначав сутінь тяжкості наявних у нього тілесних ушкоджень. При цьому, свідок бачив ОСОБА_8 із забинтованою головою, як він їде на мотоциклі. Куди їхав потерпілий свідок стверджувати не може, оскільки з ним не їхав, як не може свідчити і про відсутність у потерпілого ознак хворобливого стану.

Відтак, позицію сторони захисту колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_6 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується належними та допустимими доказами, яким суд дав належну оцінку під час судового розгляду.

Твердження захисника про те, що лікар після огляду ОСОБА_8 не повідомив поліцію про кримінальний характер виявлених ушкоджень є безпідставними, адже з карти виїзду екстреної медичної допомоги вбачається, що потерпілий повідомив про походження тілесних ушкоджень та у медичній документації є запис про те, що про інцидент повідомлено поліцію.

Отже, саме лікарями екстреної медичної допомоги, які першими оглянути потерпілого та виявили тілесні ушкодження, було повідомлено про це відповідні правоохоронні органи.

Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що винуватість ОСОБА_6 у навмисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 , легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, доведена поза розумним сумнівом. Версія обвинуваченого про заподіяння самим потерпілим собі тілесних ушкоджень, виглядає невірогідною, так само як і посилання на те, що очевидцем подій була дружина обвинуваченого, яка здатна спростувати зібрані докази по справі.

Обвинувачений після словесного конфлікту, який відбувся у нього з потерпілим в денний час і з його ініціативи, увечері, повернувшись з відвідування святкування дня народження товариша, вирішив продовжити конфлікт, очікуючи потерпілого, коли той закінчить роботу по господарству і йтиме вулицею мимо його подвір`я, де і відбулося побиття. Механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація відповідають показанням потерпілого та судово-медичним даним, про побиття потерпілого палицею по голові, а не табуретом, як намагається переконати сторона захисту, події відбувалися на вулиці у присутності очевидців, показання яких разом з іншими доказами у справі вказують на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. ст. 50,65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена норами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета,спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до кримінальних проступків, дані про особу винного, який є пенсіонером, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, обставини вчинення кримінального правопорушення та умисність дій винного та призначив обвинуваченому покарання у виді штрафу, що буде достатнім покаранням для винного, сприятиме його виправленню та не може вважатись занадто м`яким, як вважають потерпілий та його представник.

Вимагаючи від суду збільшити ОСОБА_6 покарання до максимального, визначеного санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, представник потерпілого, не звернула уваги, що таке покарання як обмеження волі не може бути призначене обвинуваченому, як особі, що досягла пенсійного віку, про що прямо вказано у ч. 3 ст. 60 КК України. Для призначення арешту колегія суддів не вбачає підстав, з огляду на характер кримінального проступку, інші покарання до обвинуваченого, окрім штрафу, не можуть бути застосовані, так як обвинуваченому виповнилося 64 роки.

В частині доводів представника потерпілого про збільшення суми моральних збитків та процесуальних витрат на користь ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 3000 гривень, суд першої інстанції не звернув уваги, що така мізерна сума, не відповідає характеру фізичного болю та моральних страждань потерпілого, якого обвинувачений побив палицею на вулиці в присутності дружини та дитини, при цьому заподіяв закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійну рану волосистої ділянки голови, синець нижньої повіки правого ока, через які не зміг ходити на роботу, відчував фізичний біль та моральні переживання і приниження, а тому розмір моральної шкоди підлягає збільшенню до 10 000 гривень.

Вказівка захисника обвинуваченого на те, що ОСОБА_8 були придбані дві пластинки лікарського препарату замість виписаних 20 пігулок, у зв`язку з чим розмір матеріальної шкоди підлягає зменшенню, а відшкодуванню підлягає лише вартість 20 пігулок, які були першочергово пропис пені потерпілому, є безпідставною.

По-перше, лікарський препарат Луцетам відпускається пластинками по 30 таблеток в кожній, тому потерпілий був позбавлений можливості придбати лікарський препарат в кількості 20 таблеток, як вказує захисник.

По-друге, це рекомендація лікаря при первинному медичному огляді, в той час, як потерпілий продовжував лікування, кілька разів йому продовжувався лікарняний, відповідно і кількість лікарських препаратів збільшувалась.

Щодо доводів потерпілого та його представника про збільшення суми процесуальних витрат на правничу допомогу та доводів сторони захисту про відсутність доказів сплати потерпілим суми в якості гонорару адвокату, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним.

Зокрема, при визначення суми процесуальних витрат суд має звертати увагу на: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій, тощо); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів справи, тощо); докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Варто також зауважити, що відповідно до установленої практики Верховного Суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (справи № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 в цій частині на суму 3000 гривень, суд не вказав якими саме критеріями керувався.

У даному кримінальному провадженні на підтвердження витрат понесених ним на професійну правничу допомогу було надано договір №20/04/21 про надання правничої(правової) допомоги від 20 квітня 2021 року та акт здачі-прийняття послуг з надання правничої допомоги від 11 травня 2023 року.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_8 протягом десяти днів після набрання вироком щодо ОСОБА_6 законної сили має сплатити адвокату грошові кошти за виконані ним роботи в сумі 8 000 гривень вартість послуг за представництво ОСОБА_8 під час досудового розслідування та вартість послуг адвоката за представництво інтересів потерпілого під час судового розгляду в Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області в сумі 10 000 гривень. При цьому, в акті здачі-прийому послуг з надання правничої допомоги розписано перелік наданих адвокатом послуг та визначено їх вартість.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, якщо вони відповідають розумним рамкам визначення суми гонорару.

З акту виконаних робіт убачається, що гонорар адвоката відповідає виконаним ним роботам, його кваліфікації та складності кримінального провадження, кількості судових засідань в суді першої інстанції та підлягає стягненню з обвинуваченому у повному обсязі, відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України.

З огляду на те, що потерпілий поніс процесуальні витрати на оплату допомоги адвоката в апеляційному суді, що підтверджується Актом виконаних робіт та квитанцією про оплату гонорару, які були додані до апеляційної скарги представником потерпілого, ці витрати також підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого .

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407-408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині розміру моральної шкоди та стягнення процесуальних витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8

- 10 000 ( десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень процесуальних витрат, понесених потерпілим на професійну правову допомогу в суді першої інстанції та 7000 (сім тисяч) гривень процесуальних витрат, понесених потерпілим на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, всього 25 000 (двадцять пять тисяч ) гривень на відшкодування процесуальних витрат.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4