Справа № 362/3500/20
Провадження № 1-кп/362/151/23
ВИРОК

Іменем України

17.05.2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові Київської області матеріали кримінального провадження № 0000415 від 20.03.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, щоспричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин:

19.03. 2017 року близько 15 год 45 хв, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Crafter 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому по автодорозі м. Обухів - смт. Глеваха, в напрямку смт. Глеваха. Під час руху на вище вказаній автодорозі поблизу повороту до с. Зелений Бір, водій ОСОБА_4 будучи неуважним, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, невірно обравши безпечну швидкість руху у вказаній дорожній обстановці, що позбавило його змоги контролювати рух транспортним засобом і безпечно керувати ним. Внаслідок чого допустив зіткнення з`їзд в лівий кювет відносно напрямку його руху, з подальшим наїздом на перешкоду а саме на (дерево).

Унаслідок ДТП пасажир автомобіля «Volkswagen Crafter 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 063 м/д від 31.05.2017 року у ОСОБА_6 1983 р.н. мали місце тілесні ушкодження: забиті рани правої величної області і спинки носа, струс головного мозку,закрита тупа травма живота з травматичним розривом селезінки і кровотечею в черевну порожнину, які виникли внаслідок дій в область обличчя та живота потерпілої тупого предмета (предметів). Зазначені рани і струс головного мозку кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказана тупа травма живота з розривом селезінки кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу : № 589ат від 63.05.2017, рульове керування наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Crafter » реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в технічно- -справному, непрацездатному стані по причині руйнування рульового валу та зміщення і руйнування живильного резервуару підсилювача рульового керування. Дані несправності виникли під час ДТП. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Crafter 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Елементи підвіски наданого на дослідження автомобіля «Volkswagen Crafter 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходяться а технічно-несправному, непрацездатному стані по причині деформації балки підвіски передніх коліс та деформації ричага підвіски переднього правого колеса. Дані несправності стались під час ДТП. Несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено.

Таким чином, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги Правил дорожнього

руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002 року, а саме:

п.1.3., де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5., де вказано, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.9.а., де вказано, що «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин».

п. 12.1., - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.3., 1.5.,2.9. а., 12.1., Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, а саме отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав, та пояснив, що дійсно 19.03. 2017 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Crafter 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому по автодорозі м. Обухів - смт. Глеваха, в напрямку смт. Глеваха, вчинив ДТП, в наслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження. ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що просить слухати справу у його відсутність, моральних чи матерільних претензій до обвинуваченого не має.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Кримінально протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, відшкодував витрати потерпілій.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне врахувати щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, посткримінальну поведінку обвинуваченого та його ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, в тому числі добровільне відшкодування шкоди потерпілій.

Обставиною, що, за правилами ст. 67 КК України, обтяжує покарання винної особи, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення наведені вище, дані про особу обвинуваченого, позитивну характеристику на обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем проживання, його ставлення до вчиненого, відшкодування шкоди потерпілій ще до ухвалення судом вироку, приймаючи до уваги думку потерпілої, яка просила суворо не карати, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції кримінального закону за яким визнав його винуватим.

Разом із тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що злочин ним вчинено вперше, наявність пом`якшуючих обставини, суд вважає за можливе, з метою досягнення цілей покарання та його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При вирішенні питання щодо застосування додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась, його офіційна робота не пов`язана із керуванням автомобілем, оскільки при вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд за правилами ст. 77 КК України застосовує до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні (Правовий висновок Верховного Суду у справі № 396/1429/19).

Підстав для застосування більш м`якого покарання щодо обвинуваченого суд не вбачає.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази відсутні.

На підставі ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави стягнути витрати пов`язані з залученням експерта.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 395 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз, що складають 1237,00 гривень.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області, в порядку, передбаченому ст. 393 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених ст. 394 КПК України, у строки, встановлені ст. 395 КПК України.

Вирок набирає законної сили по закінченню строку на його апеляційне оскарження, якщо він не буде оскаржений. В інакшому випадку після його перегляду апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1