ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1968/23 Справа № 191/497/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

цивільного позивача ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000920 від 13 жовтня 2018 року,за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, який зареєстрований та проживає

за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, в цілому не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність своєї вини, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано дані про його особу, а саме те, що він щиросердечно розкаявся у скоєному, скоїв злочин з необережності, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, утримує малолітню дитину та батьків похилого віку, частково відшкодував шкоду потерпілому.

Вказує, що швидкість руху автомобіля під його керуванням було встановлено неправильно, а огляд на стан сп`яніння проведено з істотним порушенням норм процесуального закону, оскільки лабораторне дослідження крові проведено за іншим флаконом, ніж той, що був у нього відібраний.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставини, які передували скоєнню дорожньо-транспортної пригоди, а саме незадовільне утримання автомобільної дороги на місці зіткнення транспортних засобів, яке мало нерівності та не відповідало Державним будівельним нормам, що підтверджується висновком експерта №3593-19 від 06.03.2020 року.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішені питання про процесуальні витрати та долю речових доказів згідно із вимогами ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 222500 (двісті двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди та 32151 (тридцять дві тисячі сто п`ятдесят одну) грн. 04 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення. Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 450000,00 грн. закрито.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку оспорюються лише в частині правильності встановлення швидкості руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та факту перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, 13 жовтня 2018 року, близько 13 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Chrysler 300С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, рухався із перевищенням допустимої швидкості, приблизно 170 км./год., по проїзній частині автодороги Т-04-01 «Дніпро-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Пологи- Мелітополь», яка має в кожному напрямку по одній смузі для руху, які розділено дорожньою розміткою 1.5. ПДР України, з боку м. Синельникове у напрямку с.м.т. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області.

В цей же час, в попутному з ним напрямку, по проїзній частині автодороги Т-04-01 «Дніпро-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Пологи-Мелітополь» з боку м. Синельникове у напрямку с.м.т. Роздори Синельниківського району, Дніпропетровської області, зі швидкістю 75 км./год. рухався автомобіль «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , в салоні якого знаходились на передньому пасажирському місці пасажир ОСОБА_16 , на задньому пасажирському місці лежала пасажир ОСОБА_14 .

Здійснюючи рух по зазначеній ділянці дороги, водій ОСОБА_17 , перебуваючи при цьому у стані сильного алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, маючи можливість об`єктивно виявити автомобіль «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному з ним напрямку, в районі електроопори №58 по проїзній частині автодороги Т-04-01, приблизно о 13 годині 30 хвилин, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Chrysler 300С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із задньою частиною автомобіля «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 . В подальшому, після зіткнення, автомобіль «Chrysler 300С», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за інерційним пересуванням транспортного засобу виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення передньою частиною автомобіля із передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався у зустрічному йому напрямку зі швидкістю 80 км./год. по проїзній частині автодороги Т-04-01 «Дніпро-Васильківка-Покровське-Гуляйполе-Пологи- Мелітополь» з боку с.м.т. Роздори у напрямку м. Синельникове, в салоні якого на пасажирському передньому місці знаходилась пасажир ОСОБА_18 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.З., 1.5., 2.3 б), 2.9 а), 12.3, 12.6. ґ) Правил дорожнього руху України відповідно до яких:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю:

а)автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам не більше 80 км/год.;

б)транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, не більше 70 км/год.;

в)вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, не більше 60 км/год.;

г)автобусам (за винятком мікроавтобусів) не більше 90 км/год.;

ґ)іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Порушення п. 12.3. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_18 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Крім того, водій автомобіля «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_19 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, які спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, потерпілих та цивільного позивача, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, за виключення посилання апелянта на неналежність доказів перебування його у стані алкогольного сп`яніння, неправильне встановлення швидкості руху автомобіля під його керуванням та неналежне утримання автомобільної дороги, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції в неоспорюваній частині не переглядаються.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності належних доказів перебування його на час вчинення інкримінованого злочину у стані алкогольного сп`яніння є аналогічними позиції захисту, обраній в суді першої інстанції, яка було ретельно перевірена у межах судового розгляду та грунтовно відкинута як безпідставна. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає ці доводи необгрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 9 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 п. № 1103 (з наступними змінами), проведення огляду водіїв транспортних засобів учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, є обов`язковим.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09.11.2015 № 1452/735, у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

В матеріалах справи наявний висновок судово-токсикологічної експертизи № 10221 від 10.12.2018 року, який містить категоричне твердження про те, що в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт у концентрації 3,02, що відноситься до сильного ступеня алкогольного сп`яніння (т. 2 а.с. 149-153).

Вказаний висновок є належним та допустимим доказом у справі, оскільки його було складено компетентним експертом за наслідками дослідження зразку крові, відібраного в ОСОБА_7 у межах вищевказаної процедури огляду на стан сп`яніння безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди о 14:08 годин 13 жовтня 2018 року, вагомі підстави для сумнівів в його правильності відсутні.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти цього висновку, обвинувачений посилається на невідповідність номеру флакону з кров`ю, вилученого у межах тимчасового доступу до речей і документів в КП ДНД ДОР, - 19451 (т. 2 а.с. 141, 142), - номеру флакону, у подальшому дослідженого експертом, 10454 (т. 2 а.с. 150). Разом із тим, як це правильно констатував суд першої інстанції, на дослідженому експертом флаконі були також наявні рукописні написи « ОСОБА_7 », «13.12.1973», дата забору «13.10.18 14-08», лікар « ОСОБА_20 », медсестра « ОСОБА_21 »; експерт ОСОБА_22 , будучи допитаною у судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердила свій висновок та зазначила, що нею був досліджений зразок крові, який згідно із маркуванням був відібраний в ОСОБА_7 .

Погоджуючись з оцінкою, наданою цим обставинам судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні розумні підстави для сумнівів у тому, що експертом дійсно був досліджений належний зразок крові, відібраний в ОСОБА_7 безпосередньо після події ДТП в КП ДНД ДОР, а відмінність у номерах флакону, зазначених у протоколі тимчасового доступу до речей і документів та у висновку експерта, полягає у неправильному зазначенні лише двох цифр із п`яти, та може пояснюватись як опискою при складанні одного із вказаних документів, так і відмінністю у суб`єктивному сприйнятті слідчим та експертом рукописного напису на флаконі, оскільки має місце заміна візуально схожих цифр 0 та 9, а також 1 та 4.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи обвинуваченого щодо неналежного стану дорожнього покриття на місці пригоди колегія суддів вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки не вбачає причинного зв`язку між вказаною обставиною та вчиненням ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння, який спростовується зокрема висновком експерта № 1713/1714/1715/1716-21 від 19.07.2021 року, згідно із яким причинний зв`язок між утворенням пошкоджень переднього колеса автомобіля обвинуваченого та/або неналежним станом дорожнього покриття з настанням події ДТП відсутній (т. 3 а.с. 23-29). Більше того, неналежний стан дорожнього покриття, за умови прийняття його обвинуваченим до уваги, повинен був спонукати його до обережності та руху зі зниженою швидкістю.

Доводи обвинуваченого щодо неналежного встановлення швидкості автомобіля під його керуванням у межах слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_15 , колегія суддів оцінює критично, оскільки вони полягають у висловленні загальної незгоди із результатами вказаної слідчої дії.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо надмірної, на його думку, суворості призначеного йому покарання, які зводяться до обгрунтування необхідності призначення йому мінімального основного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить їх переконливими з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім має неумисний характер; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується нейтрально, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, формально визнав свою винуватість, втім заперечував перебування у стані алкогольного сп`яніння, що не узгоджується із мотивами щирого каяття; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 основного покарання вище мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, втім ближче до неї, - у виді позбавлення волі строком на п`ять років, - втім з реальним його відбуванням, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, із чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а належних і достатніх підстав для його пом`якшення за видом та/або розміром не вбачає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів зважає на те, що відповідно до 75 КК України звільнення від відбування з випробуванням можливо, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке виразилось у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть одного потерпілого та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншому потерпілому, а ставлення обвинуваченого до скоєного не виходить за межі формального визнання своєї винуватості в умовах її очевидної доведеності.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання та можливості звільнення від його відбування з випробуванням колегія суддів оцінює критично з огляду на викладене, а також зважаючи на те, що наведені ним обставини та відомості про його особу у сукупності не спростовують висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, ці обставини були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 покарання.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4