Справа № 203/3028/23
Провадження № 1-кс/0203/2683/2023
УХВАЛА

08 червня 2023 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника ОСОБА_3 ,

представника скаржника ОСОБА_4 ,

захисника скаржника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 від 27.05.2023 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

встановив:

02.06.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) із скаргою на бездіяльність слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, щодо нерозгляду його клопотання про визнання потерпілим, в якій, з урахуванням уточненого клопотання від 06.06.2023 року, заявник просить суд:

- скасувати постанову від 27.05.2023 року, винесену старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим;

- визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року, яке перебуває у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві.

В обґрунтування вимог скарги, з урахуванням її уточненої редакції від 06.06.2023 року, представник заявника зазначила, що на адресу заявника надійшла оскаржувана постанова від 27.05.2023 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000157 від 17.11.2021 року. Заявник не погоджується з цією постановою, оскільки вважає її такою, що прийнята з порушенням вимог КПК України, є невмотивованою та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, заявник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві від 27.05.2023 року про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 02.06.2023 року, судову справу №203/3028/23, провадження №1-кс/0203/2683/2023, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 , яка передана канцелярією суду 05.06.2023 року.

Ухвалою слідчого судді від 06.06.2023 року було відкрито провадження у справі за скаргою та зобов`язано відповідальних осіб надати суду матеріали кримінального провадження №0000157 для огляду у судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 08.06.2023 року, з`явились заявник та його захисник.

Слідчий у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги належним чином, причини неявки суду не повідомив. Також слідчий не виконав вимоги ухвали суду від 06.06.2023 року в частині надання матеріалів кримінального провадження №0000157 для огляду у судовому засідання в межах розгляду скарги.

Слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 138, 306 КПК України, розглянув скаргу за відсутності учасників кримінального провадження за наявними у скарзі матеріалами, наданими заявником.

Під час судового засідання заявник та його захисник підтримали вимоги скарги, з урахуванням уточнюючого клопотання, та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище.

При цьому захисник заявника зазначила, що заявник не був допитаний як свідок, бо відмовився надавати показання. Працівники поліції, на думку захисника заявника, діють в інтересах другої сторони та приховали медичні документи.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення та думки учасників провадження, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами скарги підтверджено, що органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року.

Постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 від 27.05.2023 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, було розглянуто клопотання ОСОБА_3 від 25.05.2023 року про визнання його потерпілим та відмовлено у задоволенні цього клопотання.

За змістом оскаржуваної постанови, мотивами для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим є посилання слідчого на положення ст. 40, ч. 5 ст. 55 КПК України та посилання на те, що у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не було встановлено будь-яких даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано будь-яку шкоду, та під час його допиту в якості свідка він відмовився надавати будь-які покази.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до положень статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення .

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб .

Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок .

Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі Шевченко проти України від 04 квітня 2006 року (п.74), Трубніков проти Росії від 05 липня 2005 року (п.93), виключення заявника з провадження шляхом ненадання йому статусу жертви суперечить звичайній практиці, оскільки він позбавлений можливості приймати участь в ході розслідування.

Також відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 січня 2019 року, справа №439/397/17, провадження №13-66кс18, у частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Кримінальний процесуальний закон (статті 55, 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками саме як учасника процесу.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладеного вище вказує, що посилання слідчого в оскаржуваній постанові в обґрунтування відмови у задоволенні клопотання на положення ст. 55 КПК України та зазначення про те, що слідчим не встановлено обставин, які свідчать про завдання заявнику будь-якої шкоди не можуть вважатися належним мотивуванням оскаржуваної постанови. Оскільки, ОСОБА_3 є заявником у кримінальному провадженні. Тим більше, що мотиви відмови слідчого у визнанні заявника потерпілим мають бути викладені в обґрунтованому висновку постанови, якого має дійти слідчий за результатами аналізу норм КПК України, вимог клопотання та обставин кримінального провадження в їх сукупності, з урахуванням проведених слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій.

Також суд бере до уваги те, що в оскаржуваній постанові слідчий не посилається на докази, на підставі яких він дійшов висновку про невстановлення того, що заявник зазнав будь-якої шкоди від кримінального правопорушення. При цьому слідчий фактично процитував вимоги ст. 55 КПК України.

Тому оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог КПК України та підлягає скасуванню.

Водночас вимоги скарги ОСОБА_3 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадження, з урахуванням вимог ст. ст. 55, 307 КПК України, не підлягають задоволенню. Оскільки це входить до дискреційних повноважень слідчого та прокурора.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 від 27.05.2023 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а у задоволенні іншої частини вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 55, 220, 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 від 27.05.2023 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 від 27.05.2023 року про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000157 від 08.04.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Зобов`язати старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 25.05.2023 року про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000157.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошено 13.06.2023 року о 17:00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1