Справа № 156/331/23
Провадження № 1-кп/156/29/23
ВИРОК

Іменем України

13 червня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарями судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000196 від 03.03.2023) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Іваничі Волинської області, є громадянином України, здобув професійно-технічну освіту, не є працевлаштованим, не є одруженим, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на підставі ст. 89 КК України судимості не має, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1. ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

1.2. Обвинувачений є військовозобов`язаним, перебуває з 20.02.2016 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 ), був визнаний військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, не має визначених законом підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

1.3. ОСОБА_7 18.02.2023 о 10 год. 00 хв. особисто отримав повістку про необхідність прибути на 19 год. 00 хв. 19.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ) для призову за мобілізацією в розпорядження командира військової частини в складі команди НОМЕР_1 і подальшого проходження військової служби під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію». Проте обвинувачений, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, умисно ухилився від призову за мобілізацією та не прибув на 19 год. 00 хв. 19.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (за адресою: АДРЕСА_2 ) для відправлення у команді НОМЕР_1 до військової частини й подальшого проходження військової служби під час мобілізації.

1.4.В такому діянні ОСОБА_7 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період).

2.Позиція обвинуваченого

2.1.Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав свою винуватість в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, пояснив, що він є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби, 17.02.2023 він прибув до «військкомату» за повісткою, однак при цьому перебував у нетверезому стані, тому його того разу «не забрали служити», натомість він отримав повістку «про явку з речами на відправку», треба було прибути до «військкомату» 19.02.2023 о 19-й год., але він за викликом не прибув, бо «не був зібраний, не мав сумки, речей, раніше в армії не служив», поважних причин для своєї неявки він не мав. У подальшому ОСОБА_7 ще кілька разів отримував повістки до «військкомату», прибував до приміщення, але один раз він був у нетверезому стані, його «не взяли служити», двічі його відвозили автобусом до м. Івано-Франківська та до м. Луцька для подальшої відправки до військових частин, однак його чомусь військові «не відібрали й відправили додому».

2.2.На теперішній час обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, виявляє бажання служити в Збройних Силах України, «як тільки його призвуть».

3.Досліджені під час судового розгляду справи докази на підтвердження встановлених судом обставин

3.1.Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання, подання до суду доказів, які відповідно до приписів ст. 23 КПК, суд досліджує безпосередньо.

3.2.За загальним правилом (ч.1 ст. 92 КПК України) обов`язок доказування в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора. Суд здійснив допит свідка сторони обвинувачення та дослідив письмові докази, запропоновані прокурором.

3.3.До Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області 02.03.2023 надійшло повідомлення т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_8 , згідно з яким військовозобов`язаний ОСОБА_7 18.02.2023 особисто отримав повістку з наказом на відправку по призову на військову службу по мобілізації («бойову повістку») на 19 год. 00 хв. 19.02.2023, одночасно військовозобов`язаному було роз`яснено про відповідальність за ухилення від призову, однак ОСОБА_7 за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, про наявність поважних причин для цього не повідомив, за наявною інформацією він перебуває вдома, зловживає алкогольними напоями, свідомо ухиляється від призову.

3.4.Зі змісту документів з особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_7 , визнаних слідчим речовими доказами в кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000196 від 03.03.2023, убачається, що обвинувачений є громадянином України, є військовозобов`язаним, військової підготовки не має, однак придатний до військової служби, має спеціальність «робітник підсобний будівельних робіт», має військове звання «солдат», згідно з довідкою позаштатної діючої військово-лікарської комісії від 17.02.2023 № 123/4 визнаний придатним до військової служби, виявляє ІІ рівень стійкості до бойового стресу, 18.02.2023 отримав повістку до РТЦК та СП (на 19.02.2023 на 19 год. 00 хв.) для подальшого направлення в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , однак у призначений день та час не прибув за викликом (що підтверджено поіменним списком військовозобов`язаних від 20.02.2023 № 223, складеним ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

3.5.Згідно з довідкою КНП «Іваничівська багатопрофільна лікарня» від 08.03.2023 № 748/09.09-2.23, наданою на запит слідчого, ОСОБА_7 в період з 18.02.2023 по 20.02.2023 включно за медичною допомогою до згаданого закладу охорони здоров`я не звертався, на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні не перебував.

3.6.Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок сторони обвинувачення ОСОБА_9 повідомив, що він є старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_3 , до його службових повноважень віднесені питання обліку військовозобов`язаних (резервістів), ведення бази даних адмінпрактики. 18.02.2023 з відділу для опрацювання свідкові передали документи на ОСОБА_7 у зв`язку з ухиленням військовозобов`язаного від призову за мобілізацією, свідок проводив бесіду з ОСОБА_7 , останній пояснював, що «не прибув до військкомату за станом здоров`я, але служити бажає». Свідок після такої бесіди особисто вручив обвинуваченому «бойову повістку» на 19.02.2023 на 19-у год., попередив про можливість настання кримінальної відповідальності за ухилення від призову (в разі неявки за повісткою). ОСОБА_7 за вказаною повісткою не прибув, про наявність поважних причин не повідомив, співробітники РТЦК та СП почали шукати обвинуваченого за зареєстрованим його місцем проживання, сусіди обвинуваченого повідомили військовим, що ОСОБА_7 «зловживає алкоголем, тому не прибув до військкомату для призову». В подальшому обвинуваченому були вручені ще принаймні 4 повістки про явку до РТЦК та СП; за першою повісткою ОСОБА_7 не прийшов у визначений час (о 05 год. 00 хв.), а прийшов у визначений день пізніше (після 13-ї год.), коли транспорт з військовозобов`язаними вже поїхав; за другою повісткою обвинувачений взагалі не прибув; за третьою повісткою ОСОБА_7 прибув у нетверезому стані, це унеможливило його відправлення до військової частини; за четвертою повісткою обвинувачений знову не прибув. Таку поведінку ОСОБА_7 , на думку свідка, не можна вважати належним виконанням обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни від збройної агресії, належним прибуттям для виконання наказу про призов до лав Збройних Сил України за мобілізацією. Згодом обвинувачений прибував до РТЦК та СП, заявляв, що «бажає служити», але повідомляв, що відносно нього суд розглядає кримінальну справу щодо ухилення від призову за мобілізацією.

4. Оцінка суду

4.1.Суд прийшов до переконання, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, його діяння містять ознаки ст. 336 КК України.

4.2.З показань обвинуваченого та зі змісту документів особової справи, отриманих слідчим з ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що ОСОБА_7 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, був визнаний військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби, не має визначених законом підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Обвинувачений усвідомлював запровадження в Україні воєнного стану, оголошення військового призову за мобілізацією, був обізнаний про необхідність прибути на визначені в отриманій ним повістці дату і час до РТЦК та СП, проте умисно ухилився від прибуття за викликом для подальшої передачі в розпорядження командира військової частини та проходження військової служби за мобілізацією, наявності у обвинуваченого поважних причин для цього під час судового розгляду кримінальної справи не було встановлено. Неявки ОСОБА_7 до РТЦК та СП з причини «незібраних речей», «відсутності військової підготовки», неприбуття обвинуваченого у визначений в наказі про призов час (зі значним запізненням), прибуття обвинуваченого для можливого відправлення до військової частини в нетверезому стані, не можна вважати належним виконанням обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни від збройної агресії, належним прибуттям для виконання наказу про призов до лав Збройних Сил України за мобілізацією.

4.3.Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

4.4.В розглядуваній справі суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період доведена власними показаннями обвинуваченого, показаннями свідка, інформацією, що міститься в досліджених письмових доказах, «поза розумним сумнівом». Обвинувачений є суб`єктом кримінального правопорушення (осудною фізичною особою, котра досягла 16-річного віку, йому притаманні також спеціальні ознаки суб`єкта, він є громадянином України та військовозобов`язаним); з об`єктивної сторони діяння обвинуваченого у формі бездіяльності полягало в свідомому невиконанні без поважних причин наказу службової особи РТЦК та СП щодо прибуття за викликом для подальшої передачі в розпорядження командира військової частини та проходження військової служби за мобілізацією; обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачав суспільно небезпечні наслідки такої бездіяльності (його не буде відправлено до військової частини), бажав настання цих наслідків; таке діяння обвинуваченого посягало на суспільні відносини в сфері забезпечення призову на військову службу та мобілізації. Діяння, що ставиться в вину ОСОБА_7 , судом кваліфіковане саме за ст. 336 КК України.

5. Призначення покарання

5.1.При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

5.2. ОСОБА_7 з його слів у судовому засіданні - є фізично та психічно здоровою особою, не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога за зареєстрованим місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на підставі ст. 89 КК України судимості не має. Обвинувачений не є працевлаштованим, однак отримує разові доходи від випадкових заробітків, не є одруженим, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей.

5.3.Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд в розглядуваному випадку вважає щире каяття обвинуваченого (на теперішній час ОСОБА_7 змінив своє ставлення до виконання конституційного обов`язку, неодноразово заявляв про своє бажання служити в лавах Збройних Сил України, що підтвердив під час допиту також свідок ОСОБА_9 ).

5.4.Обставин, які б обтяжували покарання згідно зі ст. 67 КК України, стороною обвинувачення в обвинувальному акті наведено не було.

5.5.Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

5.6.Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

5.7.Санкція ст. 336 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

5.8.Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

5.9.Зокрема, у рішенні Європейського суду від 03.10.2002 у справі «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

5.10.Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18), загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально -вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

5.11.Оцінюючи за підсумками розгляду кримінальної справи можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, суд звертає увагу на неупереджену думку органу з питань пробації. Згідно із досудовою доповіддю, складеною 18.04.2023 за дорученням суду Володимирським РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області, беручи до уваги інформацію, котра характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, середню імовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого є можливим без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства, і не становить небезпеки для суспільства.

5.12.Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але застосувати положення ст. 75 КК України відносно звільнення від покарання з іспитовим строком, що, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння нових правопорушень.

5.13.З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 слід обрати основне покарання за ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, застосувати звільнення від основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

6.Інші рішення щодо питань, які підлягають розв`язанню судом при ухваленні вироку

6.1.Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового розслідування кримінального правопорушення запобіжний захід не застосовувався.

6.2.Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

6.3.Відповідні клопотання від прокурора щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на час завершення судового розгляду справи до суду не надходили, ОСОБА_7 впродовж судового розгляду справи загалом виконував покладені на нього процесуальні обов`язки у кримінальному провадженні, інших правопорушень не скоював, підстав для застосування такого заходу суд не вбачає.

6.4.Потерпілих у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000196 від 03.03.2023 немає.

6.5.Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

6.6.Про наявність процесуальних витрат у кримінальному провадженні сторони не заявляли.

6.7.У кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000196 від 03.03.2023 визнано речовими доказами копії документів з особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_7 (військового квитка серії НОМЕР_2 від 24.02.2016; довідки позаштатної діючої військово-лікарської комісії від 17.02.2023 № 123/4, картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 , результатів опитувальника «АДАПТИВНІСТЬ -200» від 17.02.2023 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_7 , поіменного списку військовозобов`язаних від 20.02.2023 № 223, складеного ІНФОРМАЦІЯ_4 ), оригінал повістки на ім`я ОСОБА_7 про виклик до РТЦК та СП (на 02.02.2023 на 09 год. 00 хв.) для уточнення облікових даних, оригінал повістки на ім`я ОСОБА_7 про виклик до РТЦК та СП (на 19.02.2023 на 19 год. 00 хв.) для подальшого направлення в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , оригінал розписки ОСОБА_7 про отримання повістки.

6.8.Відповідно до ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. Отже, суд вважає за необхідне після набрання цим вироком законної сили речові докази (оригінали та копії документів) залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 336 КК України, ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 1 (один) рік, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувати.

Подальшу долю речових доказів у кримінальному провадженні після набрання цим вироком законної сили вирішити таким чином: копії документів з особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_7 (військового квитка серії НОМЕР_2 від 24.02.2016; довідки позаштатної діючої військово-лікарської комісії від 17.02.2023 № 123/4, картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 , результатів опитувальника «АДАПТИВНІСТЬ -200» від 17.02.2023 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_7 , поіменного списку військовозобов`язаних від 20.02.2023 № 223, складеного ІНФОРМАЦІЯ_4 ), оригінал повістки на ім`я ОСОБА_7 про виклик до РТЦК та СП (на 02.02.2023 на 09 год. 00 хв.) для уточнення облікових даних, оригінал повістки на ім`я ОСОБА_7 про виклик до РТЦК та СП (на 19.02.2023 на 19 год. 00 хв.) для подальшого направлення в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , оригінал розписки ОСОБА_7 про отримання повістки - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, вирок, якщо його не було скасовано за наслідками апеляційного провадження, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1