Справа № 129/913/21
Провадження №11-кп/801/718/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000019 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано період перебування його під вартою (попереднє ув`язнення), починаючи з 20.01.2021 (за протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину) по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В ніч з 19.01.2021 на 20.01.2021, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні літньої кухні по місцю свого постійного проживання, що знаходиться в АДРЕСА_1 , маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , прикладаючи значну фізичну силу, наніс близько 10-ти ударів кулаками правої та лівої рук в область тулуба потерпілого, внаслідок чого останній упав на підлогу та від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Згідно висновку експерта №l1 від 19.02.2021 у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді множинних двобічних переломів ребер, що ускладнилися травматичним шоком, тому мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є загрозливими для життя в момент їх заподіяння.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке є явно несправедливим через м`якість, та призначити ОСОБА_9 максимально можливе покарання за ч. 1 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі.

Свої вимоги представник потерпілої мотивує тим, що судом належно не враховано тяжкість та обставини вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставин, які обтяжують покарання та відсутність пом`якшуючих обставин.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості злочину, який є особливо тяжким, внаслідок якого настала смерть людини.

Також ОСОБА_9 не визнав вини, не враховано думку потерпілої про необхідність призначення суворого покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність двох обставин, що обтяжують його покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, а саме:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншому вирок залишити без змін.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_9 частково визнав свою вину, оскільки не мав умислу на вбивство ОСОБА_11 , мав умисел тільки на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, так як був з ним в дружніх стосунках, однак розпиваючи спиртні напої ОСОБА_11 почав кидатись на нього, брав в руки арматуру та ножі, а тому щоб заспокоїти його наніс удари по тулубі і пішов по консервацію, хоча мав змогу позбавити життя в інший спосіб, а коли повернувся, то ОСОБА_11 був вже мертвий і він викликав швидку допомогу.

Також у кримінальному провадженні не встановлені докази для доведення винуватості ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому його дії слід перекваліфікувати та призначити покарання з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, визнання ним своєї вини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених у ній та просить про скасування вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та ухвалення нового вироку, через необхідність призначення більш суворого покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, представника потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просять її задовільнити, призначивши обвинуваченому максимальне покарання з підстав зазначених в апеляційній скарзі, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних скарг прокурора і представника потерпілої та підтримали апеляційну скаргу захисту, пояснивши, що не погоджуються з кваліфікацією судом дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України та вважають за необхідне перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 121 КК України і призначити відповідне покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 слід частково задовільнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції при постановлені вироку щодо ОСОБА_9 в частині визнання його виним за ч. 1 ст. 115 КК України були дотримані, так як суд прийшов до вірного висновку, враховуючи покази обвинуваченого, потерпілих, свідків та належно дослідивши в повному об`ємі надані сторонами кримінального провадження докази, про вбивство ОСОБА_11 , тобто умисне протиправне заподіяння ОСОБА_9 смерті ОСОБА_11 .

Однак, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник лише частково визнали вину ОСОБА_9 та стверджують, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_11 , був тільки умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, так як перебував з ним в дружніх стосунках, однак розпиваючи спиртні напої ОСОБА_11 почав кидатись на нього, брав в руки арматуру та ножі, а тому щоб заспокоїти його наніс удари по тулубі і пішов по консервацію, хоча мав змогу позбавити життя в інший спосіб.

Перевіряючи доводи захисту апеляційний суд бере до уваги висновки Верховного Суду під час розгляду справи №428/11944/19, де він дослідив питання відмежування умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Так ВС зазначив, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення. Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Також ВС відзначив, що питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

З показів обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_9 на противагу нападу ОСОБА_11 почав наносити потерпілому більше п`яти ударів в грудну клітину ОСОБА_11 прикладаючи значну силу.

Відповідно до висновку експерта № 11 від 19.02.2021р. (а.с.192-194):

1.При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено ушкодження в вигляді саден в ділянці носа, лівої гомілки, правого колінного суглобу; синців в ділянці лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя, лівої та правої кисті з переходом на фаланги, в ділянці лівого стегна, лівої гомілки, правого колінного суглобу; забійних ран в ділянці лівої брови, лівій тім`яно-потиличній ділянці; множинних двобічних переломів ребер;

2. Тілесні ушкодження вказані в пункті 1 могли виникли внаслідок неодноразової дії тупого твердого предмета з обмеженою або відносно контактуючою поверхнею. Не виключається, що травмуючим предметом могла бути рука людини стиснена в кулак, ноги людини на яких знаходилось взуття та без нього, тощо;

3.Тілесні ушкодження в вигляді забійних ран, синців та саден мають ознаки легких тілесних ушкоджень відносно живих осіб;

4. Тілесні ушкодження в вигляді множинних двобічних переломів ребер, що ускладнилися травматичним шоком, тому мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є загрозливими для життя в момент їх заподіяння;

5. Тілесні ушкодження вказані в пункті 1 виникнули прижиттєво незадовго до смерті і мають причинний зв`язок з настанням смерті;

6. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 можна вважати травматичний шок, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась множинними двобічними переломами ребер;

7. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень можна допустити, що травмуюча сила на тіло потерпілого діяла не менше 10 разів;

8. Характер та локалізація тілесних ушкоджень не виключає можливість, що потерпілий після нанесення йому тілесних ушкоджень, міг виконувати цілеспрямовані дії (кричати, пересуватись, стогнати і тощо);

9. Потерпілий ОСОБА_11 міг знаходитись в будь-якому положенні під час нанесення йому тілесних ушкоджень при умові доступності контактування травмуючої сили з тілом;

10. Тілесні ушкодження в ділянці кистів рук та передпліччях можуть бути розцінені як характерні для боротьби чи самооборони по локалізації;

11. Враховуючи трупні явища станом на 11:00год. 20.01.2021р. виявлені при судово-медичній експертизі, не виключається що від моменту настання смерті до моменту проведення експертизи пройшло не менше 8-12 годин.

Таким чином, досліджуючи умисел ОСОБА_9 на позбавлення життя ОСОБА_11 суд першої інстанції належно врахував поведінку обвинуваченого під час (механізм, характер, спосіб завдання, множинність ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна

обвинуваченим у життево-важливі органи) та після вчинення злочину,

яка безумовно вказує на спрямованість його дій саме на позбавлення життя

потерпілого, так як ОСОБА_9 не міг не знати чи не припускати до яких наслідків призведуть його дії, особливо по відношенню до людини похилого віку, яка не могла перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння чинити суттєвий опір молодшому за нього нападнику.

Також наявність умислу у ОСОБА_9 не може бути спростований їхніми дружніми стосунками з потерпілим до цього випадку та намаганням обвинуваченого заспокоїти ОСОБА_11 , так як проявлена ОСОБА_9 агресія по відношенню до потерпілого свідчить про протилежне, та для заспокоєння ОСОБА_11 достатньо було б вжити більш м`якіші заходи.

За наведених обставин висновки суду першої інстанції узгоджуються із матеріалами справи та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстав для скасування вироку колегія суддів в частині доведеності вини ОСОБА_9 в умисному вбивстві ОСОБА_11 не вбачає.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 , що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 9 років позбавлення волі є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Так, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання суд вірно врахував та зазначив особу винного, який є осудним, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність двох обтяжуючих покарання обставин вчинення злочину щодо особи похилого віку і особою в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, призначаючи покарання суд першої інстанції належним чином не мотивував, чому вважав за доцільне призначити за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 9 років позбавлення волі, яке наближене до мінімального, передбачене санкцією зазначеної статті, якою встановлена міра покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, за наявності обставин, що обтяжують покарання і відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Також суд не достатньо врахував, що ОСОБА_9 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, вину у вчиненому правопорушенні визнав лише частково, намагався себе виправдати щоб уникнути відповідальності, що не свідчить про його розкаяння.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів можливо в умовах його ізоляції від суспільства на більш тривалий строк, тому вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати та постановити новий вирок.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України суд апеляційної інстанції враховує наведені обставини та думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила призначити суворе покарання обвинуваченому, який не визнав вину у вбивстві її батька, чим наніс психологічну травму всій її родині дітям та онукам, та вважає за доцільне задовільнити частково апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_7 , призначивши ОСОБА_9 покарання в середньому розмірі передбаченому в санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі, зважаючи на відсутність судимостей у обвинуваченого, його позитивну характеристику, а також відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.

На підставі наведеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора задовільнити частково.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.05.2023 щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4