КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4383/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
ЄУН: 369/1672/23 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Києвсо-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0002985 від 28 вересня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2023 року залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю; задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою; продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, починаючи з 10 липня 2023 року до 7 вересня 2023 року включно, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, без альтернативи внесення застави.

На погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на рішення ЄСПЛ, просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, з покладанням на ОСОБА_7 обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, які б забезпечили виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Щодо обґрунтованості підозри і правильної кваліфікації кримінального правопорушення захисник наголошує, що слідством встановлено, що в ніч з 24 на 25 вересня 2022 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптових неприязних відносин між ним та потерпілим ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, направлений на заподіяння смерті, тобто, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс численні удари по голові потерпілого від чого останній помер на місці вчинення злочину. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1314 від 29 вересня 2022 року та довідки про причину смерті ОСОБА_9 помер у зв`язку з закритою внутрішньочерепною травмою.

Однак, як зазначає захисник, потерпілий ОСОБА_9 під час раптово виниклого конфлікту з підозрюваним ОСОБА_7 впав на підлогу, й, ударившись потиличною частиною голови, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці, а тому, захисник вважає, що у діях ОСОБА_7 не було прямого умислу вчинити суспільно-небезпечне діяння, він свідомо не припускав настання таких наслідків, що спричинить смерть потерпілого ОСОБА_9 . На переконання захисника, дії ОСОБА_7 , від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність, а тому тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_9 , було не безпосереднім наслідком заподіяного підозрюваним ОСОБА_7 дій, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений не передбачав, і не міг передбачати. Захисник наголошує, що у конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність,у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 кваліфіковані слідством не правильно, що ставить під сумнів обґрунтованість підозри.

Окрім того, як зазначає захисник, ризики відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 не існують, а саме, ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а тому не може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Переховування від суду, органів досудового розслідування та виїзд за межі України ОСОБА_7 не має на меті. Такі твердження є нікчемними, оскільки стороною обвинувачення не наводяться достовірні докази про можливість переховування від суду. Стосовно виїзду за межі України, то захисник наголошує, що ОСОБА_7 здав на зберігання свій закордонний паспорт органам досудового розслідування, більш того від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні запроваджено воєнний стан, а на період дії воєнного стану забороняється виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі від 18 до 60 років. З початком повномасштабної війни воєнний стан і загальну мобілізацію в Україні продовжували вже неодноразово, останній раз з 20 травня 2023 року до 18 серпня 2023 року.

Апелянт наголошує на тому, що аргументи за чи проти звільнення, у тому числі, ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведення судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник наголошує на тому, що ОСОБА_7 не може вчинити такі дії, оскільки всі речові докази вилучені, оглянуті та зберігаються в камері зберігання речових доказів органу досудового розслідування.

Також захисник вказує, що ОСОБА_7 ніяким чином не може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, тому що станом на 14 липня 2023 року у даному кримінальному провадженні були допитані всі свідки сторони обвинувачення. Крім того, захисник зазначає, що у сторони захисту відсутні клопотання про застосування заходів безпеки у даному кримінальному провадженні до свідків та невідомо про наявність будь-якого повідомлення чи заяви про вплив підозрюваного на свідків.

Окремо захисник наголошує, що підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає. ОСОБА_7 раніше не судимий, до затримання вів сталий спосіб життя, мав постійну роботу в TOB «NOVUS Україна», де працював спеціалістом з відвантаження товарів. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, не перебував та не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має на утриманні двох дітей, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей; має матір похилого віку.

Захисник звертає увагу на те, що згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 № НОМЕР_1, виданої КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_7 поставлений діагноз: ІХЄ: Гострий не Q-інфаркт міокарду передньо-перетинково-верхівково-бічної стінки лівого шлуночку (6 жовтня 2022 року року), КАГ (6 жовтня 2022 року): ПМТНГ 90%, ПКА 80%, ГТК 50%. Єтентування і DES - ПМШГ (6 жовтня 2022 року). Гіпертонічно хвороба III ст., З ст., ризик 4 (дуже високий). ЄН ПА ст. зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка (56%). Рекомендовано: пацієнта перевести в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» для продовження лікування. Згідно з Випискою з медичної картки хворого ОСОБА_7 № 13615, яка видана КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 18 жовтня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_7 був поставлений діагноз: ІХЄ: Гострий не Q-інфаркт міокарду передньо-перетинково-верхівково-бокової ділянки л/шлуночку від 6 жовтня 2022 року. Атеросклеротичний кардіосклероз. Єтенозуючий атеросклероз коронарних артерій (КВГ істенування ПМШГ 6 жовтня 2022 року). Гіпертонічно хвороба III ст., З ступеня, дуже високого ризику (4). CH ІІА зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночку (ФВ ЛІТІ = 56%).. Рекомендовано: «Д» нагляд терапевта та кардіолога за місцем проживання ; дотримання гіпохолестеринової дієти, контроль холестерину; контроль АТ, ЧСЄ, ЕКГ в динаміці та медикаментозне лікування. Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 304 від 10 січня 2023 року за підписом завідуючого відділення ОСОБА_12 , ОСОБА_7 перебував в КНП «Київській Міській Клінічна Лікарня Швидкої Медичної Допомоги» з 5 січня 2023 року по 10 січня 2023 рік перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №304 - ОСОБА_7 рекомендується подальше спостереження, а також медикаментозне лікування.

Окремо захисник наголошує, що відповідно до інформації, яка стала їй відома від ОСОБА_7 , 19 квітня 2023 року у нього в умовах перебування в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» відбувся гіпертонічний криз.

На переконання захисника, викладене свідчить, що підозрюваному ОСОБА_7 необхідне лікування, постійний нагляд лікаря кардіолога, нейрохірурга, контроль АТ, прийом ліків та дотримання гіпохолестеринової дієти. Однак, таке лікування не можливо в умовах слідчого ізолятора, де зараз перебуває обвинувачений ОСОБА_7 . Окрім того, на її адвокатський запит філія Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області надіслала відповідь, за змістом якої «забезпечити повноцінне консервативне лікування ОСОБА_7 рекомендованими лікарями лікарняних закладів МОЗ лікарськими засобами неможливо, у зв`язку із відсутністю необхідних лікарських засобів в установі. Посада лікаря-кардіолога в штаті медичної частини відсутня та непередбачена». Стосовно посади лікаря нейрохірурга та невролога в штаті медичної частини Державної установи «Київський слідчий ізолятор» захисник зазначає, що нею було направлено адвокатський запит від 12 січня 2023 року однак, відповіді не отримала.

На переконання захисника, органом обвинувачення не доведено жодного ризику, що її підзахисний може переховуватися від суду чи органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню істини по справі, вчинити інший злочин, та сторона захисту вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Про день та час апеляційного розгляду сторони кримінального провадження повідомлені у встановленому законом порядку, будь-яких клопотань про проведення апеляційного розгляду за участю сторін жодним з учасників кримінального провадження не заявлялось.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, без альтернативи внесення застави, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, може ухилятись від суду з метою уникнути покарання. Також прокурор вказав, що обвинувачений може протиправно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показань, а тому застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, у зв`язку з чим для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а також належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні просив продовжити строк застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 , заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, просила застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, вважаючи, що клопотання прокурора є аналогічним раніше поданому, хоча вказані ризики і зменшились. Крім того, зазначила, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими та нічим не підтверджені, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити повністю; вказувала, що наявність ризиків прокурор, на її думку, обґрунтовує лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення; наголошувала, що у її підзахисного є стійкі соціальні зв`язки, він не має наміру переховуватися від суду та протиправно впливати на спеціалістів, експертів, що обвинувачений має поганий стан здоров`я; просила суд звернути увагу, що в умовах несвободи обвинувачений двічі переніс інфаркт, його стан здоров`я погіршується, а належну медичну допомогу він не отримує, проте, підтвердження того, що її підзахисному належна медична допомога в умовах СІЗО не надається надати не може.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, просив застосувати відносно нього цілодобовий домашній арешт, оскільки він має стійкі соціальні зв`язки, а саме: на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей та мати похилого віку, у задоволенні клопотання прокурора просив відмовити повністю; стверджував, що має погане самопочуття після інфарктів, а належного медичного забезпечення в умовах СІЗО він не отримує. При цьому, зазначив, що письмової відмови у забезпеченні належного медичного лікування в умовах СІЗО він не отримував, а проживати він зможе в квартирі матері.

Прокурор, заперечуючи проти клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вважав, що цей запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Крім того, зазначив, що за місцем проживання обвинуваченого проживає його двоє неповнолітніх дітей та просив врахувати характер вчинення кримінального правопорушення, що інкримінують обвинуваченому ОСОБА_7 .

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

За результатами розгляду клопотань прокурора та захисника ухвалою суду залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю,; задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, до 7 вересня 2023 року включно, без визначення застави.

Ухвала обґрунтована тим, що судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно до події працював в ТОВ «Новус», одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, матір похилого віку, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, має стан здоров`я, який відповідає перебігу наявних хронічних захворювань, тобто, є задовільним. Однак, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може не забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі.

Також судом взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, судом враховані підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, у зв`язку з чим судом не визначений розмір застави на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Суд дійшов висновку, що даних про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, як того просила сторона захисту, посилаючись у тому числі на поганий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність належного медичного забезпечення в СІЗО, не є достатніми, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також з метою запобігання перешкоджати встановлення істини по справі, судом за результатом розгляду клопотання не встановлено.

Також судом враховано, що стороною захисту суду не надано даних, що за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме в умовах СІЗО, відсутнє медичне забезпечення чи обвинуваченому відмовлено в наданні медичної допомоги за першою вимогою.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 7 вересня 2023 року включно, без альтернативи внесення застави, а тому клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, та продовжують існувати.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження.За змістом оскаржуваної ухвали у цьому кримінальному провадженні встановлені обставини, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений, можливо, вчинив певний злочин, оскільки прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є непереконливими.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину та його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних даних та висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.

При цьому колегія суддів враховує, що прокурором зазначено і про наявність іншого ризику, який може перешкоджати встановленню істини у справі, а саме протиправний вплив на свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні з метою надання ними неправдивих показань або їх зміни. З урахуванням того, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від вказаних осіб під час судового розгляду або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що на даному етапі судового розгляду з метою запобігання перешкоджати встановленню істини по справі більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаному ризику, оскільки ризик впливу на свідків, експерта існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на вказаних осіб лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний ризик на даний час у кримінальному провадженні продовжує існувати.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду.

При цьому колегія суддів враховує, що відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з застосуванням насильства, внаслідок якого настала смерть потерпілого, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави.

Приймаючи до уваги наявні на даний час ризики, тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується на даний час ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даній стадії судового розгляду застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт є непереконливими.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали враховані й дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей тощо. Проте, вказані обставини, як і дані, на які посилається захисник, на думку колегії суддів, на даній стадії судового розгляду не свідчать про наявність гарантій явки обвинуваченого до суду та на даному етапі судового розгляду не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність реальних ризиків на даний час, а наведені захисником обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, починаючи з 10 липня 2023 року до 7 вересня 2023 року, включно, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, без альтернативи внесення застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4