Справа № 632/33/23
провадження № 1-кп/632/44/23

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000333 вид 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, зокрема ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли. Зокрема, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_5 , може переховуватись від суду, оскільки розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків. Також на думку прокурора, на сьогодні, в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону, та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу. Також прокурор зазначив, що на теперішній час наявний ризик впливу обвинуваченого на учасників кримінального провадження, зокрема, допитаних свідків та потерпілого, обґрунтовуючи тим, що судовий розгляд не завершено, а тому теоретично обвинувачений та його захисник можуть повторно викликати свідків, на які обвинувачений вплине, якщо буде на свободі. Потерпілий неодноразово повідомляв, що побоюється за своє життя та здоров`я, якщо обвинувачений буде знаходиться під домашнім арештом, оскільки обвинувачений, перебуваючи на свободі, неодноразово погрожував йому. Окрім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, як приклад, ОСОБА_5 у разі зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який може не прибувати в судові засідання, посилаючись на «поважні» причини, тим самим затягуючи судовий процес, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України. Наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення) то його існування, на думку прокурора, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 у минулому засуджувався, а саме, за вчинення злочинів проти громадської безпеки та проти основ національної безпеки України,та через незначний проміжок часу після відбуття покарання у виді позбавлення волі, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особо тяжкого злочину. На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 під час судового розгляду проти задоволення клопотання заперечували. Заявили клопотання про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, сторона захисту зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 не перешкоджав проведенню досудового розслідування та не має на меті переховувався від суду, не здійснював незаконний вплив на свідків і потерпілого та немає на меті здійснювати вплив на останніх у цьому кримінальному провадженні, оскільки свідки обвинувачення фактично під час допиту надавали покази, які свідчить про невинуватість обвинуваченого. Судимість обвинуваченого ніяким чином не впливає на наявність ризику вчинення повторно кримінального правопорушення. Крім того, обвинувачений є волонтером, має постійне проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, яка має ряд захворювань та потребує його догляду, у зв`язку з перебуванням під вартою не може займатися вихованням своєї доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для обрання такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою. Обвинувачений має хронічні захворювання ШКТ, на сьогодні він потребує лікування.

Також обвинувачений ОСОБА_5 , у своїх доводах , викладених письмово, послався на практику Європейського суду з прав людини, зазначивши, що докази, надані прокурором на підтвердження ризиків, які обумовлюють необхідність тримання його ( ОСОБА_5 ) під вартою є недопустимими та збудованими на припущеннях, зокрема, вони носять формальний характер, а їх реальність не доведена. Ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України взагалі перестав існувати, оскільки були допитані потерпілий та всі свідки. Вважає, що попередні судимості та відомості щодо характеру обвинуваченого є недопустимими для підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, він немає мети вчиняти інші кримінальні правопорушення, а навпаки, враховуючи відсутність у сторони обвинувачення доказів його винуватості, має намір встановити істину по справі та довести свою невинуватість. Вважає, що прокурор має особисту заінтересованість у триманні його під вартою, чим порушує його права н свободу та особисту недоторканість. Зазначив, що його знаходження в режимній установі сильно погіршує його самопочуття та стан, як фізичний, так і моральний, що в свою чергу є неповагою до людини, та є прямим порушенням його прав на свободу та недоторканість. Прохав більш детально розглянути, викладені ним обставини та застосувати до нього більш м`який вид запобіжного заходу, зокрема, домашній арешт.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 19 жовтня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 13 грудня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 17 січня 2023 року ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії судового розгляду було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалами Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 березня 2023 року та 03 травня 2023 року запобіжний захід щодо обвинуваченого продовжено до 01 липня 2023 року. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09 березня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 07 травня 2023 року залишено без змін.

При цьому під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважав встановленим наявність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на даній стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

При цьому, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Так, з урахуванням того, що були допитані всі свідки по справі та потерпілий, ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, на думку суду втратив свою актуальність

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану, за санкцією якого передбачено покарання від 07 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає, що з урахуванням з фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, його специфіки, яке є особливо тяжким, корисливим злочином, стосується проти власності, вчинений з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану, у сукупності свідчить про суспільну небезпечність вчиненого, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, оцінюючи ризик втечі у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58), суд приймає до уваги, що обвинувачений до взяття під варту був волонтером, мав постійне місце проживання, де характеризувався позитивно, мав матір похилого віку, яка мала захворювання, мав доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала із обвинуваченим окремо, при цьому ці обставини існували на час вчинення протиправних діянь, які інкримінуються обвинуваченому, і не стали стримуючим фактором для останнього. Інших даних про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого, які б свідчили про наявність стримуючого фактору та подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суду не надано.

Отже, суд вважає, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, а відтак наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є явно обґрунтованим.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України-вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений раніше засуджувався, зокрема за вчинення злочину проти громадської безпеки, та через незначний проміжок часу після відбуття покарання у виді позбавлення волі, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особо тяжкого злочину вимога передачі чужого майна з погрозою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому (вимагання), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. В рішеннях у справах «Мар`янчук та інші проти України» ЄСПЛ зауважив, що безпідставне тримання під вартою є виправданим лише за умови наявності суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, із моменту взяття ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, хоча частково і змінились обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Аналізуючи викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності; вчинення іншого кримінального правопорушення. Також суд. доходить висновку, що, наявність існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) є недоведеним, оскільки ані доводи прокурора, ані клопотання прокурора, подане відповідно до вимог ст. 184 КПК України, взагалі не містить детального обґрунтування цього ризику.

Суд звертає увагу, що у справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, щодо доводів обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності доказів винуватості обвинуваченого, суд наголошує, що під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, не вправі досліджувати докази і давати їм оцінку чи в інший спосіб перевіряти доведеність вини обвинуваченого, розглядати й вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті обвинувачення, а тому доводи клопотання обвинуваченого та його захисника не спростовують встановлених судом обставин та не спростовують існування вищезазначених ризиків.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо наявності у прокурора особистої заінтересованість у триманні його під вартою, що порушує його права, свободі та особисту недоторканість, то на підтвердження вказаного доводу ані обвинуваченим, ані його захисником доказів не надано. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Жодних порушень зі сторони обвинувачення під час судового розгляду встановлено не було.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що суду не було надано відповідної медичної документації про те, що стан здоров`я обвинуваченого погіршився, та є таким, що перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, зокрема висновку щодо неможливості лікування у місці попереднього ув`язнення.

Крім того, гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

Отже, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником ОСОБА_4 та обвинуваченим , проте в даному конкретному випадку, суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Також, суд акцентує увагу, що у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (85) 11 «Про положення потерпілого в рамках кримінального права і процесу» підкреслюється, що важливою функцією кримінального правосуддя має бути задоволення запитів і охорона інтересів потерпілого, підвищення довіри потерпілого до кримінального правосуддя, у зв`язку з чим необхідно більшою мірою враховувати запити потерпілого на всіх стадіях кримінального процесу.

Тому суд враховує позицію потерпілого та його представника під час судового розгляду, який стверджував, що має підстави побоюватися за своє життя та здоров`я, якщо обвинувачений буде знаходиться під домашнім арештом.

Суд приймає до уваги, що розгляд зазначеного кримінального провадження не закінчено із причин, що не залежать від суду, так на сьогодні триває дослідження доказів, що надаються стороною обвинувачення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості закінчити з`ясування обставин по справі і перевірку їх доказами.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявності відомостей про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відомості, що стосуються особи обвинуваченого, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Суд вважає, що обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не встановлено, а тому клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а в клопотанні захисника та обвинуваченого про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (цілодобово) слід відмовити.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне на даний час не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331,350 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 13 серпня 2023 року, включно.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору, обвинуваченому негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1