Ухвала

іменем України

11 липня 2023 року

м. Київ

Справа № 751/1036/21

Провадження № 51-3424 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2022 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Левковичі Чернігівського району і області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 116083 грн 80 коп.,витрачені Комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 . Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальних збитків 10 389 грн 50 коп., у відшкодування моральної шкоди 80 000 грн.У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 квітня 2023 вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 26 листопада 2020 року близько 15 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 не менше десяти ударів ножем в місця розташування життєво важливих органів, а саме в ділянку голови, шиї, грудної клітки та живота, внаслідок чого лезом ножа спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних торако-абдомінальних поранень з ушкодженням діафрагми, селезінки, хвостової частини підшлункової залози, шлунку, ускладнених лівобічним гемотораксом, внутрішньочеревною кровотечею, котрі як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; та колото-різані рани правого плечового суглобу, обличчя, шиї, лівої кисті, задньої поверхні грудної клітки в проекції 5-го грудного хребця, різану рану лівої тім`яної ділянки голови, котрі як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 та пом`якшити йому міру призначеного покарання до п`яти років позбавлення волі.

Мотивуючи свою скаргу, захисник зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Як зазначає захисник, судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги стан здоров`я засудженого, який під час перебування під вартою переніс дві складні хірургічні операції, в нього видалений жовчний пузир, а відтак стан здоров`я його значно погіршився.

Також захисник вказує й на те, що суд апеляційної інстанції не проаналізував пом`якшуючу обставину - щире каяття ОСОБА_5 та взагалі в ухвалі не згадав про це, хоча про застосування такої пом`якшуючої обставини в своїй скарзі просив обвинувачений, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України. Захисник вважає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається факт щирого каяття ОСОБА_5 , який своєю поведінкою, співпрацею з органом досудового розслідування та належною поведінкою в суді першої інстанції щиро визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому. Також судом апеляційної інстанції залишено поза увагою доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 відносно проведених операцій та значного погіршення стану його здоров`я.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретизуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та (або) характеристику особи винного, згідно

з КК України виступають самостійним чинником, який має значення для індивідуалізації покарання.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував тяжкість злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, на момент вчинення кримінального правопорушення протягом року двічі притягався до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП, не одружений, не працював, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, звертається за медичною допомогою в наркологічне диспансерне відділення ЧОПНЛ з 16 березня 2010 року, лікувався у ЧОПНЛ з 23 серпня 2018 року по 28 серпня 2018 року (з відповідним діагнозом); наявність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого; обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням усіх обставин справи суд першої інстанції зазначив, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень є призначення покарання, встановленого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк сім років.

Своєю чергою апеляційний суд, з огляду на всі вищенаведені обставини, погодившись із таким рішенням місцевого суду, зазначив, що суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу, до того ж обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, - активне сприяння розкриттю злочину та врахував це при призначенні покарання, яке є достатнім та справедливим, а тому підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду не вбачав.

На переконання суду касаційної інстанції, призначене за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_5 покаранняу виді семи років позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, та конкретних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення в їх сукупності, а саме локалізації, способу та кількості нанесення тілесних ушкоджень (не менше десяти ударів ножем в місця розташування життєво важливих органів - в ділянку голови, шиї, грудної клітки та живота), не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання. А тому доводи захисника щодо необхідності призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання є неспроможними.

Що ж стосується доводів захисника щодо пом`якшення засудженому ОСОБА_5 міри покарання у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я засудженого, колегія суддів зауважує на тому, що вирішення питання щодо звільнення від покарання за хворобою вирішується в порядку виконання судових рішень.

Ухвала суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3