КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/7310/22
Провадження № 1-кп/552/222/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2023 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000402 від 06.06.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 309 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 12.08.2022 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, терміном на 60 діб, який у подальшому продовжено ухвалою слідчого судді від 06.10.2022 до 12.11.2022 року.

Прокурор в судовому засіданні подав суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у сумі 99 240 грн., оскільки обставини, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до цього часу, не змінилися. На теперішній час існують ризики, передбачені в п. п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України такі, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні прохав змінити йому міру запобіжного заходу на більш м`який, який не буде пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечувала, прохала змінити міру запобіжного заходу для ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178КПК України,при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання,що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії, а також прокурор у своєму клопотанні, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, так як він, хоча раніше не судимий, не був працевлаштований, має постійне місце проживання, але обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які може бути призначено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, тому може переховуватися від суду, впливати на свідків, які можуть підлягати допиту в судовому засіданні, чим може перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 , та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, що раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено. А, отже, існують ризики того, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, так як, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість вчинених ним злочинів, за вчинення яких передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, зможе ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєне кримінальне правопорушення. Про існування вказаних ризиків свідчить і та обставина, що обвинувачений проживав не за місцем своєї реєстрації, а саме в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, не працевлаштований, не має у власності об`єктів рухомого та нерухомого майна, не має утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків. ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, так як він мав безпосередній візуальний контакт з особою, якій здійснював збут (продаж) психотропних речовин, існує реальна загроза викриття особи, яка співпрацювала зі слідством та із зміненими анкетними даними провела оперативні закупівлі «метамфетаміну». Поряд з цим, існує реальна загроза впливу з боку ОСОБА_3 на учасників кримінального провадження з метою їх спонукання до зміни показань або до відмови від їх надання. Зміна показань свідків на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_3 інкримінується вчинення через незначний проміжок часу та за різними адресами у громадських місцях 5 злочинів, передбачених ст. 307 КК України, які відносяться до категорії тяжких. Поряд із цим, ОСОБА_3 в минулому 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як корисливих злочинів проти власності, так і за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, однак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Тобто, обвинувачений є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень. Обвинувачений не працевлаштований та не має будь-яких легальних джерел доходів, збут психотропних речовин є єдиним способом отримання ОСОБА_3 грошових коштів. Відсутність будь-яких засобів для існування: офіційних джерел доходів, постійного або тимчасового місця роботи, заощаджень, соціальних зв`язків є неспростовним ризиком вчинення злочинів ОСОБА_3 у майбутньому.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, тривалий період перебування під вартою, самі по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 , слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 372, 376, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 20.11.2023 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 розмір застави в сумі 99 240 гривень.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із постійного місця проживання, без дозволу прокурора, суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками кримінальному провадженню;

- повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали направити для виконання в Державну установу «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду безпосередньо протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1