Справа № 393/599/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4675/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 30 вересня 2023 року.

Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скаргизазначає, що ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства і підлягає скасуванню, а міра запобіжного заходу обвинуваченому має бути змінена на іншу, не пов`язану із триманням під вартою, оскільки він утримується під вартою протягом тривалого часу без вмотивованого рішення суду.

Крім цього, інші особи, які обвинувачуються в даному злочині знаходяться на волі, лише обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час знаходиться під вартою.

Апелянт звертає увагу суду на те, що на даний час обраний ОСОБА_8 запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним засадам кримінального судочинства та вимогам Європейської конвенції з прав людини і сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінальним процесуальним законом.

Тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Разом з тим, у своєму клопотанні про продовження обраного запобіжного заходу прокурор наголошував лише на існуванні ризиків, не обґрунтовуючи їх. Наявність жодного із вказаних у клопотанні прокурора ризиків в судовому засіданні не доведена. У свою чергу, посилання сторони захисту на вказані обставини у судовому засіданні не взяті до уваги. Судом фактично проігноровано бездоказовість тверджень прокурора, що йде в розріз з принципами кримінального судочинства, зокрема визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального процесу, які передбачають недопустимість застосування необґрунтованого процесуального примусу.

Окрім того, захисник наголошує, що ні прокурором у своєму клопотанні, ні судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не розкривається чому єдиному ризику щодо наявність якого наполягає сторона обвинувачення, а саме ризику переховуватися від суду, не може запобігти інший, більш м`який запобіжний захід, як то нічний домашній арешт. Більше того, у відповідь на клопотання захисника з цього приводу, а саме про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, в ухвалі суду першої інстанції зазначено лише те, що більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, проте зовсім не вказано з яких підстав та чому такий запобіжний захід не може запобігти тим ризикам які були викладені прокурором в його клопотанні, а в подальшому були фактично підтверджені ухвалою Бородянського районного суду Київської області.

Також, захисник завертає увагу що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2022 року до ОСОБА_8 вперше було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, таким чином обвинувачений перебуває під вартою та фактично позбавлений волі на протязі одного року та два місяці.

Такий вид запобіжного заходу є безальтернативним, що суперечить принципам верховенства права, презумпції невинуватості та відступає від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи закріпленої у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, на думку адвоката ОСОБА_7 , рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин справи.

Проте, всупереч наведеному, колегія суддів Бородянського районного суду Київської області, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, знехтувала тією обставиною, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_8 є не вмотивоване, а ризики, наявність яких законодавчо передбачена для застосування такого запобіжного заходу, фактично відсутні, крім цього клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 27.07.2023 року, ОСОБА_8 прокурором Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури не направлялось і ОСОБА_8 не був ознайомлений належним чином з вищевказаним клопотанням.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, а також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке, у разі доведення винуватості передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, дані про особу обвинуваченого, який немає постійного місця роботи, джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, що в своїй сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно аргументів захисника про недоведеність прокурором ризиків, передбачених 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У той же час, в поданій апеляційній скарзі захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_7 не наведено доводів та арґументів, які б доводили те, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Що стосується доводів сторони захисту про значний час тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, внаслідок чого порушуються його права та свободи, то варто вказати, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що тримання особи під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення у справі «Харченко проти України»).

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , колегії суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , доводи якої не підтверджено жодним доказом, не впливає на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а тому оскаржувану ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4