Дата документу 06.06.2023 Справа № 331/307/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/833/23 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/307/23Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він в період часу з 16:30 год. 27.11.2022 року до 06:45 год. 28.11.2022 року, перебуваючи на паркувальному вуличному майданчику напроти буд. АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки, розбив заднє скло належного потерпілому ОСОБА_9 автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав належні потерпілому грошові кошти та інше майно, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 9 077 гривень 09 копійок.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2022 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Свої вимоги мотивувала тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, надав правдиві та послідовні покази, у судовому засідання вибачився перед потерпілим, останній не заявляв цивільний позов. На утриманні ОСОБА_8 перебуває малолітній син, обвинувачений здійснює постійний догляд за хворою матір`ю, яка є інвалідом 1 групи. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував. Відтак, призначене покарання є занадто суворим, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, йому за останньою відомою адресою було направлено повістку про виклик до суду, проте конверт із повісткою повернувся із відміткою «адресат відсутній». Захисник у судовому засіданні вказала, що зв`язатись із обвинуваченим можливості не має. Дійсне теперішнє місце проживання обвинуваченого їй не відоме.

Судова колегія відмічає, що в даному випадку відсутні правові підстави застосування до обвинуваченого приводу або оголошення його у розшук. Запобіжний захід обвинуваченому вирком суду не обирався і не продовжувався. Відтак, з огляду на те, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходила з такого.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до зазначених засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

В своїй апеляційній скарзі захисник вимагала призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК. Проте такі вимоги захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону з огляду на наступне.

Під час призначення заходу примусу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів. При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім того, районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який має місце реєстрації і проживання, одружений, має на утриманні малолітнього сина, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. А тому суд обґрунтовано призначив обвинуваченому мінімальний розмір передбаченого санкцією статті покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше був засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2022 року за ч.3 ст.185 КК до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Кримінальне правопорушення у даному провадженні обвинувачений вчинив в період дії встановленого попереднім вироком іспитового строку.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за передбаченими ст.ст.71,72 цього Кодексу правилами.

Колегія суддів погоджується із висновками районного суду, що обвинувачений не виконав умови звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду, оскільки вчинив нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, а тому звільнення від відбування покарання є неможливим.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно взяв до уваги вказані обставини та призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ст.ст.71,72 КК за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено на підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового, а не повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а вимоги захисника щодо розміру остаточного покарання та щодо застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК задоволенню не підлягають.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає правових підстав, які би доводили, що обране обвинуваченому покарання є явно суворим та не відповідає тяжкості вчиненого злочину чи особі обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4