Справа №576/789/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/167/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

19 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 576/789/21 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28.04.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Кочерги Путивльського району Сумської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки суд не врахував значне погіршення стану її здоров`я і відповідний запит з цього приводу до слідчого ізолятора не зробив, у суду були законні підстави для застосування до неї положень ст. 69 КК.

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28.04.2021 ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і їй призначене покарання у виді семи років позбавлення волі.

Згідно вироку, 11.02.2021 близько 20:00 ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з своїм співмешканцем ОСОБА_11 на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на вбивство останнього, кухонним ножем нанесла один удар в область життєво важливих органів грудної клітини, внаслідок чого потерпілий помер.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про застосування до неї положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченої не висловлювала, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебувала у сімейних або близьких відносинах, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, в розмірі, який є мінімальним і на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.

Щодо доводів обвинуваченої про незадовільний стан її здоров`я, то колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки будь-які документи на підтвердження даних обставин ОСОБА_9 не надано. При цьому відповідно до закону, в разі захворювання засудженого і підтвердження його захворювання медичним висновком, таку особу може бути звільнено від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК і питання про звільнення від покарання за хворобою на підставі може бути вирішено судом в порядку ст. 537, 539 КПК.

Оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28.04.2021 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання нею копрії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4