Справа № 489/2036/23
Провадження № 1-кп/489/780/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

про призначення судового розгляду

08 травня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0001225 від 27.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

До Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників. Потерпіла підтримала думку прокурора.

Захисник та обвинувачений заперечували проти призначення провадження до судового розгляду, надавши клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам КПК України, оскільки підпис прокурора в обвинувальному акті не скріплений гербовою печаткою, а в доданому до ньому реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказані відомості про надані стороною захисту при відкритті матеріалів досудового розслідування письмові докази, а також не вказані свідки сторони захисту, які були допитані за відповідним клопотанням. Вказане, у свою чергу, обмежить на стадії судового розгляду права сторони захисту на дослідження вказаних доказів, а також проведення допиту свідків.

Заслухавши учасників підготовчого засідання, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до таких висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду міста Миколаєва. Підстав для закриття, зупинення кримінального провадження чи прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 314 КПК України, немає.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону, обвинувальний акт не має недоліків, які б унеможливлювали його призначення до судового розгляду. За таких обставин, є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

При цьому твердження сторони захисту про те, що на підписі прокурора відсутня печатка, що вказує на недолік обвинувального акту, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки положеннями ст. 291 КПК України, якою і встановлені вимоги до обвинувального акта, визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Натомість положення ст. 291 КПК України не містять вимог щодо необхідності скріплення підпису прокурора на обвинувальному акті печаткою.

Також не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору твердження сторони захисту про недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому відсутні зазначення про надані стороною захисту при виконання вимог ч. 6 ст. 290 КПК України письмові докази, а також не вказані свідки сторони захисту, які були допитані в ході досудового розслідування, оскільки, по-перше, положеннями КПК України взагалі не встановлено вимог щодо змісту реєстру матеріалів досудового розслідування. По-друге, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, передбачено можливість повернення обвинувального акту прокурору лише у випадку його (обвинувального акту) невідповідності вимогам цього Кодексу.

По-третє, як вбачається, з наданих стороною захисту письмових матеріалів, остання має докази того, що на стадії досудового розслідування нею були відкриті стороні обвинувачення письмові матеріали, а також були допитані відповідні свідки сторони захисту, що також підтвердив прокурор у підготовчому судовому засіданні. Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд вправі за клопотанням сторони захисту вирішити питання про дослідження відповідних письмових доказів сторони захисту, про наявність яких остання повідомила сторону обвинувачення відповідно до вимог ч. 6 ст. 290 КПК України на стадії досудового розслідування, а також допитати свідків сторони захисту, незважаючи на те, що відомості про останніх не зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Таким чином, відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про відкриті стороною захисту письмові матеріали, а також дані про свідків сторони захисту жодним чином, в даному кримінальному провадженні, не порушуватиме права сторони захисту на можливість дослідження вказаних доказів.

Також до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 13.05.2023, яке обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченого від суду та ризик незаконного впливу на потерпілого та свідка, які існували при застосуванні запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що спричинило смерть потерпілого, не має зареєстрованого місця проживання в м. Миколаєві, може виїхати за межі країни або іншим чином переховуватись від органів досудового розслідування та суду, особисто знає свідків, їх місце роботи та проживання, тому може здійснити вплив з метою зміни показів. Крім того, менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора, при цьому зазначивши, що з часу вчинення кримінальному правопорушення і до поміщення обвинуваченого під варту (один місяць), обвинувачений жодним чином не намагався зустрітися з нею та впливати будь-яким чином з метою зміни нею показань.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти клопотання прокурора, вважаючи, що відносно обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки останній протягом тривалого часу проживає в місті Миколаєві на підставі відповідного договору найму та має стійкі соціальні зв`язки. При цьому обвинувачений підтвердив, що особисто знайомий із свідком у вказаному кримінальному провадженні.

Вислухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.12.2022 обвинуваченому ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.02.2023 включно. Дію запобіжного заходу неодноразово продовжено, останній раз ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 до 13.05.2023 включно.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд приймає до уваги ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, його особу, необхідність уникнення визначених ст. 177 КПК України ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідка, з яким він особисто знайомий, та який не був допитаний в судовому засіданні.

Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010), «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням його обґрунтованої підозри.

Крім того, суд також враховує ту обставину, що не відпали підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість переховуватися від суду через тяжкість обвинувачення, ризик незаконного впливу на свідка, наявність яких обґрунтовується тим, що він не має офіційного постійного місця роботи, стабільного джерела доходу, має достатню обізнаність, щоб розуміти суть пред`явленого йому обвинувачення та покарання за його вчинення, особисто знайомий зі свідком сторони обвинувачення. Вказані обставини підтверджують існування на даний час ризиків переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідка.

Натомість суд зазначає про недоведеність ризику незаконного впливу на потерпілу, оскільки з часу вчинення інкримінованого діяння і до моменту поміщення під варту обвинувачений протягом одного місяця перебував на волі, однак не вчиняв жодних дій, за твердженням потерпілої, які б були спрямовані на зміну нею показань.

Суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі ризики є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав обрати суду на даному етапі судового провадження інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу твердження сторони захисту про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання на території міста Миколаєва, оскільки суду не було надано відповідних доказів на підтвердження того, що обвинувачений дійсно протягом тривалого періоду часу проживає в місті Миколаєві (не додано копію відповідного договору найму, оренди житла) та має стійкі соціальні зв`язки (не додано копію довідки про склад сім`ї та характеристику за місцем проживання).

Крім того, варто зауважити, що суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу за ст. 199, 315 КПК України вправі лише вирішити питання про обрання, зміну, продовження чи скасування запобіжного заходу лише на підставі відповідного клопотання учасників судового провадження, суд при цьому не вправі за власною ініціативою на етапі вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу обирати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, оскільки таким правом суд відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України наділений виключно при вирішенні клопотань про обрання, а не продовження запобіжних заходів.

За такого, питання про заміну запобіжного заходу може бути вирішене виключно при подачі суду відповідного клопотання саме стороною судового провадження в порядку ст. 201, 315 КПК України, тому у суду немає законних підстав вирішувати питання про заміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу без відповідного письмового клопотання про це.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 315 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись статтями 314 -316, 372 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001225 від 27.11.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово на 14.00 годин 15 травня 2023 в залі судового засідання Ленінського районного суду міста Миколаєва за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81/16, 3 поверх (каб. № 320).

Викликати в судовий розгляд прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу.

В задоволенні клопотанні захисника про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів - до 03.07.2023 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення та в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1