Справа № 192/859/23
Провадження № 1-в/192/112/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тюмень, (РФ), на даний час відбуває покарання в Державній установі«Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_5

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 06.07.2019 року

Кінець строку: 12.11.2023 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення на підставі того, що вважає, що довів своє виправлення. У судовому засіданні своє клопотання підтримав. Зазначив, що не працює виключно через те що, має 3 групу інвалідності, а вилучений у при ліжковій тумбочці заборонений предмет заточка, не належить йому.

Представник адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21», прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» знаходиться з 01 серпня 2019 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований на виробництві установи за власним бажанням.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, має одне порушення режиму утримання та три заохочення. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди сумлінно ставиться до виконання передбачених законом вимог персоналу установи через особисту неорганізованість (а.с.8).

З довідки про заохочення та стягнення з`ясовано, що на даний період часу ОСОБА_3 має одне стягнення за зберігання забороненого предмету, яке погашене та три заохочення у вигляді подяки за підсумками відповідного кварталу 2021 року. В період 2019 року та в 2022-2023 роках - не заохочувався. На даний час не працює за власним бажанням, посилаючись на інвалідність. В той же час, маючи таку інвалідність з 2017 року (згідно відомостей, зазначених у вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року), ОСОБА_3 був працевлаштованим на виробництві в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21»,а тому його посилання на те, що на даний час він не може працювати через 3 групу інвалідності, яка не забороняє працювати, суд сприймає критично.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній на даний час не працює, заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці не має, а застосовані до нього заохочення не носять систематичного характеру, оскільки були застосовані епізодично протягом 6 місяців в 2021 році.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався як посередньо, так і задовільно.

Комісією Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» 22 лютого 2022 року було відмовлено засудженому у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

Суд вважає, що з моменту висновку адміністрації установи виконання покарань про те, що ОСОБА_3 не став на шлях виправлення, поведінка засудженого не змінилася в бік виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення відсутні.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1