СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/4170/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002598, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 30.06.2023 року Святошинським районним судом міста Києва за ч.1 ст. 309 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

19.07.2023 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002598, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,-

Клопотання мотивоване тим, що в проваджені слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві, знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2023 року за № 0002598, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Так, ОСОБА_4 , не маючи постійного джерела доходів, ніде не працюючи, з метою покращення свого матеріального становища, вирішив здійснювати збут наркотичного засобу обіг якого обмежено метадон (фенадон) шляхом реалізації через схованки («закладки») на території Святошинського району міста Києва. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, діючи з прямим умислом, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у невстановленому досудовим розслідуванням особи незаконно придбав 2 згортки з кристалоподібною речовиною світлого кольору, які відповідно до висновка експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 17.07.2023 № СЕ-19/111-23/36742-НЗПРАП, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) та які незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту. 16.07.2023 року, в період часу з 20:40 год. по 22:40 год. на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 , за участю ОСОБА_4 було проведено обшук квартири, в ході якого відшукано та вилучено 2 згортки з кристалоподібною речовиною світлого кольору, в яких міститься наркотичний засіб - метадон(фенадон), які останній зберігав з метою збуту.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 17.07.2023 № СЕ-19/111-23/36742-НЗПРАП, надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в наданих на дослідження речовинах становить 0,234 г.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом обшуку, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, показами свідків, вилученими речовими доказами, висновком експерта від 17.07.2023 № СЕ-19/111-23/36742-НЗПРАП, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Враховуючи обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, метою застосування відносно останнього запобіжного заходу є забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для запобіганням всіх ризиків, вказаних у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти клопотання заперечував та пояснив, що він працює не офіційно, проживає у кв. АДРЕСА_2 разом з батьками, дружиною та дітьми. Наркотичні засоби придбав для власного вживання, оскільки має залежність від них, від якої намагається вилікуватись.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, оскільки вважає клопотання не обгрунтованим Вважає, що ОСОБА_4 інкиміновано не вірну статтю КК України. Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки: роботу, дружину, двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання. Просить відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Правила, передбачені для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, врегульовані параграфом 1 Глави 18 Розділу ІІ, зокрема, статтями 176-178, 184-198 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК України).

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

Водночас, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення вказаного питання не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Слідчим суддею встановлено, що в проваджені слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2023 за № 0002598, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

16.07.2023 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

17.07.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

При обранні міри запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Слідчий суддя переконаний, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не доведені виключні обставини застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У рішенні по справі «Летелье проти Франції» Європейський суд від 26.06.1991 року зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Крім цього, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», відповідно до якого необхідність тримання під вартою не можна оцінювати тільки виключно з абстрактної позиції, приймаючи до уваги тільки тяжкість злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існує ризик, передбачений п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчим та прокурором у судовому засіданні, на думку слідчого судді, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Оцінивши в сукупності ступінь тяжкості злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, постійно проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, а також те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя дійшов висновку про те, що для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні та наведені в судовому засіданні прокурором, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного в даному кримінальному провадженні, а тому у клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обираючи відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 202, 205, 532, 534, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном на 60 днів до 13.09.2023 року включно.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_4 з під варти в залі суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатись із населеного пункту в якому проживає, а саме: квартири АДРЕСА_2 (окрім випадків надання йому невідкладної медичної допомоги).

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

- утриматись від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний не виконає покладенні на нього обов`язки, до нього може бути застосований більш суворий вид запобіжного заходу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення, а підозрюваним з часу отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1