Справа № 346/2413/21
Провадження № 1-кп/346/162/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого- судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не судимого, на утриманні має одну малолітню дитину, депутатом не обирався

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

встановив:

Органами досудового розслідуванняОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, за наступних обставин.

Так, згідно постанови Коломийського міськрайонного суду від 27.08.2020 ОСОБА_4 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - за вчинення домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 .

Згідно постанови Коломийського міськрайонного суду від 02.11.2020 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - за вчинення домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї, ОСОБА_4 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив умисно, систематично вчиняти домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 . На підстави ухвали Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2019 шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 16 липня 2016 року у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області актовий запис № 310 - розірвано.

Так, 17.05.2021 о 12 год. 45 хв. ОСОБА_4 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме перебуваючи в громадському місці, безпричинно вчинив із нею конфлікт в присутності спільної дитини сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого викрикував образливі слова в сторону колишньої дружини ОСОБА_5 , виражався в її сторону нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Внаслідок умисних, систематичних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, що виразились у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, в тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій.

Дії ОСОБА_4 прокурором кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав та пояснив, що ніколи потерпілій не погрожував, всі конфлікти створює вона сама, не дає йому доступ до дитини.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 17 травня 2021 року близько 12.00 год. домовилася про зустріч з ОСОБА_4 , щоб він погуляв з дитиною. Коли вони зустрілися, він почав її принижувати, обвинувачувати, погрожувати, кричати. Погрожував, що не дасть їй жити, викрикував нецензурну лайку на всю вулицю. Вийшла якась жінка, зробила йому зауваження та закликала до себе на подвір`я. Звідти викликали поліцію.

Однак, суд вважає, що показання потерпілої не можуть бути єдиним доказом, який поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 126-1 КК України.

Так, відповідно до ст..22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказаних вимог закону при розгляді даного кримінального провадження суд дотримався, створивши передбачені процесуальним законом умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Однак, сторона обвинувачення не забезпечила присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що свідок ОСОБА_9 перебуває за кордоном (а.с.118), свідок ОСОБА_8 не прибуває на виклик до суду, а її місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку, тому відповідно до положень п.п. 3,4 ч.3 ст. 97 КПК України суд визнав неможливим їх допит.

Окрім допиту обвинуваченого та потерпілої, суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, а саме досліджував документи, які долучені до матеріалів кримінального провадження та які стосуються пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, і на які посилався прокурор в судових дебатах, а саме:

- витягом з ЄРДР № 0000173 від 18.05.2021 року (а.с. 74);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17.05.2021 року, відповідно до якої повідомлено ОСОБА_5 про вчинення насильства в сім`ї психологічного характеру ОСОБА_4 (а.с. 75);

- протоколом огляду місця події від 09.05.2021 року з фото таблицею до протоколу огляду місця події, відповідно до якого проведене огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 76-81);

- Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2020 року по справі №346/4092/20 ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень. (а.с. 82);

- Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2020 року по справі №346/3485/20 ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень. (а.с. 83);

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов наступних висновків.

Посилання сторони обвинувачення на витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення не може бути доказом вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

В обґрунтування вини обвинувачених прокурором надано протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17.05.2021 року, відповідно до якої повідомлено ОСОБА_5 про вчинення насильства в сім`ї психологічного характеру ОСОБА_4 . Оцінивши вказаний протокол, суд доходить висновку, що відомості в ньому записані виключно зі слів потерпілої та не підтверджують поза розумним сумнівом вину обвинуваченого.

Згідно протоколу огляду місця події від 09.05.2021 року з фото таблицею до протоколу огляду місця події, відповідно до якого проведене огляд місця події за адресою: м.Коломия, вул. Гетьманська, 16 даний протокол містить загальний опис місця події, у ньому зазначено, що ОСОБА_8 вказала де саме по вул.. Гетьманська ОСОБА_4 вчинив відносно ОСОБА_5 конфлікт. Суд не приймає вказаний доказ, оскільки ОСОБА_8 , не була допитана безпосередньо в суді.

Оцінюючи постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2020 року по справі №346/4092/20 та від 27.08.2020 року по справі №346/3485/20 суд доходить висновку, що вказані постанови підтверджують факт притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП суд вважає попередні епізоди домашнього насильства доведеними. Однак епізод 17.05.2021 року ці постанови не доводять.

У постанові ВС від 25 лютого 2021 у справі № 583/3295/19 зазначено, що «Словосполучення "систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства" описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Крім того, положеннями ст.. 126-1 КК України передбачена відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Таким чином обов`язковими є також настання наслідків- фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Однак, стороною обвинувачення не надано жодного доказу настання наслідків- психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Згідно до вимог ст.370 КПК України, обгрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.2 ст.94 КПК України, кожен доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених уст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 84 КПК України визначено,що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно положень ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: в порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, з порушенням встановленого законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на те особою, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди,завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат,обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Будь-які інші докази, які могли би свідчити на користь обвинувачення, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, провівши перевірку усіх доказів, наданих прокурором, суд вважає, що вони фактично ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних оцінках стороною обвинувачення наявних матеріалів справи, а тому є безпідставними.

Згідно з положеннями ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинним доти, доки його вина не буде встановлена в законному порядку.

Пункт 2 статті 6 Конвенції з прав людини проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства від 08 лютого 1996 року. У справах «Грабчук проти України» від 21.09.2005 року та «Шагін проти України» (2010р.) Європейський суд з прав людини встановив, що національні суди визнали заявників винними, спираючись на слабкі докази та припущення про їх причетність до вчинення злочину, чим було порушено принцип презумпції невинуватості.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Аналіз приведених обставин свідчить про те, що стороною обвинувачення суду не надано достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 . Відповідно до положень ч.3 ст.52 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно доводили вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України судом не здобуті, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а тому ОСОБА_4 необхідно виправдати.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ст.126-1 КК України визнати невинуватим та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1