Номер провадження: 11-п/813/293/23
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про направлення до іншого суду клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000875, внесеного до ЄРДР 13.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364КК України,

установив:

До Одеського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про направлення до іншого суду клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000875, внесеного до ЄРДР 13.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364КК України, до Приморського районного суду м. Одеси.

Клопотання обґрунтоване тим, що клопотання про арешт майна подано слідчим з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Так, фактичне місце знаходження діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області, як органу досудового розслідування є проспект Шевченка, 8Г, який знаходиться у Приморському районі м. Одеси, що відноситься до територіальної підсудності Приморського районного суду м. Одеси.

Посилаючись на викладене, захисник просить направити з Київського районного суду м. Одеси клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000875, внесеного до ЄРДР 13.06.2023 року, до Приморського районного суду м. Одеси.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилася, у зв`язку з чим відповідно до положень ч. 4 ст. 34 та ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження .

Згідно ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя.

Частиною 2 ст. 34 КПК України передбачено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

При цьому, жодною нормою кримінального процесуального закону чітко не регламентований порядок направлення клопотання під час досудового розслідування з одного суду до іншого, котрі розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

З урахуванням наведеного, клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення до іншого суду клопотання про арешт майна повинно вирішуватися із застосуванням положень ч.6 ст.9 КПК України та з урахуванням вимог ст. 34 КПК України.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 Кримінального процесуального кодексу України, суть якого полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (частина перша статті 170 КПК України).

Так, положенням п.1 ч. 2 ст. 132 КПК України передбачено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України; 4) підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів (у випадку здійснення досудового розслідування у формі дізнання).

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тому, слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

В такому випадку проблемним питанням постає визначення терміну «місцезнаходження органу досудового розслідування».

Апеляційний суд приймає до уваги правовий висновок, викладений в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 22.04.2020 у справі №487/7605/19 (провадження №51-1901впс20), відповідно до якого територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015 в областях, Автономній Республіці Крим, м. Києві та Севастополі було утворено 26 головних управлінь Національної поліції як юридичних осіб публічного права, серед яких також Головне управління Національної поліції в Одеській обл. (ГУНП в Одеській обл.).

До структури таких головних управлінь відносяться, серед іншого, слідчі управління, сектори дізнання, слідчі відділи, слідчі відділення, тощо, які не мають статусу юридичної особи.

Отже, органи досудового розслідування (слідчі управління, слідчі відділи, слідчі відділення) розташовані відповідно у територіальних органах поліції, одні з яких мають статус юридичних осіб публічного права (головні управління Національної поліції в областях), а інші ні, проте виступають їх територіальними (відокремленими) підрозділами (відділи поліції).

Відтак, місцезнаходженням відповідного органу досудового розслідування у розумінні ч. 2 ст. 132 КПК України, з огляду на сталу судову практику, є місце реєстрації територіального підрозділу Національної поліції, який має статус юридичної особи публічного права.

При цьому, дійсно, як на це обґрунтовано посилаються захисник ОСОБА_5 , фактичним місцем розташування СУ ГУНП в Одеській області, як територіального підрозділу є адреса: м. Одеса, пр-т Шевченка, 8-г (Приморський район м. Одеси).

Разом із тим, відповідно до відкритих інтернет-джерел, зокрема, даних «Опендатабот» української компанії, що надає актуальну інформацію з основних державних реєстрів та інших джерел (інформація з ЄДР станом на 03.07.2023) вбачається, що Головне управління Національної поліції в Одеській області, , зареєстроване за адресою: Україна, 65080, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Академіка Філатова, будинок 15-А.

Тобто, вищевказаний орган досудового розслідування ГУНП в Одеській області, до структури якого відноситься його слідче управління, офіційно зареєстрований у Київському районі м. Одеси, а тому слідчий відділ розслідувань особливо тяжких справ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулась з клопотанням про арешт майна до слідчого судді Київського райсуду м. Одеси, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З огляду на вищевикладене клопотання захисника ОСОБА_5 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про направлення клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000875, внесеного до ЄРДР 13.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364КК України до Приморського районного суду м. Одеси задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7,9, 34, 132, 370, 372, 376 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про направлення з Київського районного суду м. Одеси клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000875, внесеного до ЄРДР 13.06.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364КК України, до Приморського районного суду м. Одеси залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3