Номер провадження: 11-кп/813/1271/23
Справа № 505/3458/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №11-кп/813/1271/23
29 травня 2023 року Одеським апеляційним судом розглянуто кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 , на вирок Балтського районного суду Одеської області від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України.
Вказаним вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання:
-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 років;
-за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 строк його тримання під вартою на досудовому розслідуванні з 12 червня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишено без змін.
В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок змінити, в частині призначеного обвинуваченому покарання, та призначити йому більш м`яке покарання, із застосування вимог ст. 69 КК України, тобто покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкціями ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України та при призначенні основного покарання застосувати вимоги ст. 75 КК України, а саме звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
За результатами розгляду колегією суддів постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задоволено частково.
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 23 лютого 2023 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 та ч. 4 ст. 296 КК України, змінено в частині призначеного йому покарання.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

-ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

Відповідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять років) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України

Висловлюю окрему думку.

Погоджуюсь із висновком апеляційного суду про наявність підстав для пом`якшення призначеного судом ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК до 5 років позбавлення волі.

Разом із тим вважаю, що не встановлено достатніх підстав для призначення ОСОБА_5 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які суд оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про обставини кримінального правопорушення в їх сукупності.

Обставини , на які посилається захисник в апеляційній скарзі на мою думку були у повній мірі враховані судом при визначенні виду та міри покарання, а також апеляційним судом при прийнятті рішення про зниження розміру призначеного ч.1 ст. 121 КК покарання до 5 років, разом із тим ці обставини не можуть одночасно слугувати підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

Рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Позиція потерпілих підлягає врахуванню при призначенні покарання , однак вона не є вирішальною , а оцінюється у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК.

Натомість підлягають врахуванню не тільки формальні критерії тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень , що визначені ст. 12 КК, а і те, що інкриміновані злочини вчинені обвинуваченим, який є військовослужбовцем у стані алкогольного сп`яніння із застосуванням вогнепальної зброї та мають підвищену суспільну небезпеку, оскільки об`єктом посягання був не лише громадський порядок, а також життя та здоров`я потерпілих .

Слід звернути увагу і на висновок органу пробації, згідно якого виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства та окремих його членів та дуже високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення.

Вважаю, що суд належним чином мотивував свій висновок про те, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням , а доводи апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовують.

Враховуючи викладене, вважаю, що вимоги апеляційної скарги про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Суддя ОСОБА_3