Справа № 333/3261/23
Провадження № 1-кс/333/1360/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі аудіо та відео фіксації, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене прокурором Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000365, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28.04.2023 року старший слідчий другого СВ (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000365, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, посилаючись на наступне.

Другим СВ (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000365 від 28.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України за фактом розкрадання бюджетних коштів, призначених для організації та надання гуманітарної допомоги територіальній громаді м. Запоріжжя через Департамент культури та туризму Запорізької міської ради.

В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що у період з 24.02.2022 року по 21.07.2022 року Департаментом культури і туризму Запорізької міської ради було укладено цивільно-правові договори з фізичними особами щодо виконання фасувально-пакувальних та вантажних робіт.

Після цього, у вказаний вище період, за результатами підписання складених актів прийому-передачі виконаних робіт форми КБ-2В, на розрахункові рахунки фізичних осіб Департаментом культури і туризму Запорізької міської ради було перераховано грошові кошти за такі роботи на загальну суму 4 324 730,00 грн.

В ході подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження було встановлено, що фактично фасувально-пакувальні та вантажні робіт не виконувались, фізичні особи, на розрахункові рахунки яких надходили грошові кошти за начебто виконання вказаних робіт, взагалі не мали трудових відносин з Департаментом культури і туризму Запорізької міської ради.

Так, допитані з вказаного факту у якості свідків особи, з якими начебто було укладено цивільно-правові договори щодо виконання фасувально-пакувальних та вантажних робіт повідомили, що будь яких робіт на Департамент культури і туризму Запорізької міської ради вони не виконували, цивільно-правові договори щодо виконання таких робіт не підписували. Крім того, останні повідомили, що їм дійсно на розрахункові рахунки надходили значні суми, однак вказані суми вони перераховували іншим особам.

В ході перевірки вказаної інформації, було встановлено, що фізичні особи, з якими від імені Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради були укладені цивільно-правові договори, складені акти виконаних робіт та на банківські картки яких було перераховано грошові кошти, фактично вказані роботи виконували безоплатно, як волонтери, цивільно-правові договори та акти виконаних робіт не підписували, а грошові кошти, які вони отримували на власні банківські картки пересилали на карткові рахунки заступника головного бухгалтера Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пастора церкви святого Еммануїла ФОП ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружини останнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брата ОСОБА_8 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ФОП ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та інших невстановлених осіб. Також задокументована причетність до злочинної схеми головного бухгалтера Департаменту культури та туризму Запорізької міської ради ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на банківську картку якої робилось подальше перерахування коштів. Слід зазначити, що серед фізичних осіб, які нібито виконували роботи є близькі родичі та знайомі організаторів злочинної схеми, а значна їх частина є прихожани церкви християн віри євангельської «Еммануїл».

26.04.2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 року, проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та в якій проживає ОСОБА_13 , в ході якого було вилучено: 6945 доларів США, які зі слів чоловіка ОСОБА_16 ОСОБА_4 належать йому, 10 005 Євро, які зі слів чоловіка ОСОБА_16 ОСОБА_4 належать йому.

26.04.2023 року постановою старшого слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_3 , вищевказане виявлене та вилучене майно було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000365 від 28.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

З метою збереження речових доказів у кримінальному проваджені, враховуючи, що на думку слідчого, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину, задля проведення відповідних експертиз, просить накласти арешт на речі, вилучені під час проведення обшуку, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт тимчасово вилученого майна, матиме наслідком його повернення та зміни його конструктивних властивостей, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні.

Старший слідчий другого СВ (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених у ньому, просив задовольнити в повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_17 , яка діє в інтересах власника майна у судовому засіданні заперечувала проти арешту майна, зазначила про те, що вилучені грошові кошти безпосередньо належать власнику майна ОСОБА_4 та здобуті правомірним шляхом, також у судовому засіданні наголошувала на тому, що вилучення грошей призведе до порушення його прав, оскільки не зрозуміло з якою метою органом досудового розслідування накладається арешт на власні кошти, які фактично належать власнику майна. Надала суду у судовому засіданні роздруківку з податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, яка належить ОСОБА_4 та висвітлюють загальну суму його доходу за звітній період. Адвокат просить суд відмовити у задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка дружина ОСОБА_4 ОСОБА_16 наголошувала на тому, що усі вилучені кошти органом досудового розслідування належать виключно ОСОБА_4 , вказуючи на те, що вона перебуває з ОСОБА_4 в офіційному шлюбі, але як подружжя вони мають окремий бюджет, чоловік займається бізнесом.

Прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, 28.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зокрема вказано, що за матеріалами другого оперативного відділу ТУ ДБР у м. Мелітополі, службові особи Департаменту культури та туризму Запорізької міської ради, у змові з співробітником УСБУ України у Запорізькій області, шляхом зловживання службовим становищем, в умовах воєнного стану, учиняють розкрадання бюджетних коштів.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту слідчий зазначив, що грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть підтверджувати відомості про встановлення факту здійснення протиправної діяльності, а тому є достатні підстави вважати, що вилучені речі містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фату чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

Відтак, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання слідчого, метою застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину, за для проведення відповідних експертиз.

Разом з тим, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України та не надано доказів, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Докази, які б вказували, що вилучені в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 6 945 доларів США та 10 005 Євро, набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в матеріалах клопотання відсутні.

Розглянувши клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевіривши розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки надані слідчим матеріали не доводять наявності правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Керуючись, ст. ст. 167, 170-173, 175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_3 , погоджене прокурором Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000365, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1