ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/4705/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/449/23
Категорія: п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.153,
ч.2 ст.15, п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115,
ч.2 ст.15, п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , 1974 року народження, на 60 діб, до 23 червня 2023 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що прокурор не привів об`єктивних даних про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Зауважив, що справа відносно ОСОБА_11 розглядається судами із червня 2019 року і до теперішнього часу по справі не вивчено жодного доказу, не допитано жодного потерпілого, свідка та обвинуваченого, внаслідок чого ОСОБА_11 тривалий час безпідставно перебуває за гратами внаслідок чого нівелюються його права. Також зауважив, що об`єктивних даних або доказів тиску на потерпілих і свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість переховуватися обвинуваченому від суду, або скоювати нові злочини. Вважає, що впродовж строку судового розгляду справи у сторони обвинувачення та суду була реальна можливість звести ризик нібито незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих і свідків до мінімуму, шляхом забезпечення явки потерпілих і свідків та їх допиту судом, але цього зроблено не було. Наголосив, що органом досудового розслідування не були встановлені усі об`єктивні дані і фактичні обставини причетності ОСОБА_11 до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні відносно обвинуваченого ОСОБА_11 взагалі будь якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_11 просить звільнити його з-під варти та звільнити від кримінальної відповідальності, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів його причетності до інкримінованого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про необхідність закриття судом апеляційної інстанції кримінального провадження є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Зі змісту цих вимог закону слідує, що суд апеляційної інстанції має право закрити кримінальне провадження лише за результатами перегляду судових рішень, якими завершується судовий розгляд в суді першої інстанції, у тому числі якими встановлено винуватість особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглядається ухвала Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2023 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , колегія суддів позбавлена процесуальної можливості з`ясовувати питання щодо наявності чи відсутності передбачених ст.284 КПК України обставини для закриття кримінального провадження, оскільки судовий розгляд цього кримінального провадження не завершений.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15. п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які може бути призначене покарання, як до 15 років позбавлення волі, так і довічного позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_11 інкримінується умисне вбивство ОСОБА_12 , шляхом нанесення не меншу 24 ударів руками, ногами та тупим предметом в область розташування життєво-важливих органів людини, а також закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , за обтяжуючих покарання обставин вчинення злочину повторно, з особливою жорстокістю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Посилання сторони захисту на непричетність ОСОБА_11 до інкримінованих злочинів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_11 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання передбачених ст.28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: