справа № 401/83/21

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

сторони справи: прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла особа ОСОБА_4 ,

представник потерпілої, адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник, адвокат ОСОБА_7 ,

представник відповідача, адвокат ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Світловодську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 07 листопада 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000379 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дзержинське Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, працює водієм ТОВ «АТП-15307» м. Кременчук, одруженого, має малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не має,

- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , працюючи водієм в ТОВ «АТП-13507» м. Кременчука Полтавської області, 07 листопада 2020 року на автобусі марки «I-VAN А07АІ-60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював пасажирські перевезення сполученням «Світловодськ-Кременчук через с. Власівка».

Під час руху по греблі Кременчуцької ГЕС в межах міста Світловодська Кіровоградської області, рухаючись з боку вулиці Героїв України в напрямку с. Власівка м. Світловодська, 07 листопада 2020 року близько 06 години 30 хвилин на відстані 29,2 метри від пішохідного тротуару греблі Кременчуцької ГЕС, ОСОБА_6 грубо порушуючи вимоги п.п. 1.4., 1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), якими встановлено («п.1.4 Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»), проявив особисту неуважність і безпечність.

Так, ОСОБА_6 , всупереч вимог п.п. 12.1, 12.4 та 12.9 «б» ПДР України та вимог дорожнього знаку 3.29. Обмеження максимальної швидкості» (30 км/год.), який встановлено по напрямку його руху на початку греблі Кременчуцького ГЕС в місті Світловодську (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 12.9 (б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пункту «и» пункту 30.3 цих Правил»), рухався зі швидкістю не менше 82-83 км/год., що підтверджується висновками судових інженерно-транспортних автотехнічних експертиз № 5210/5211/20-27 від 10 грудня 2020 року та № 597 від 16 грудня 2020 року, чим перевищив максимально дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги.

Через свідоме перевищення ним дозволеної швидкості руху у межах населеного пункту (не більше 50 км/год), ОСОБА_6 позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, під час руху невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, а саме, коли велосипедист ОСОБА_9 , яка рухалася попереду в попутному напрямку почала здійснювати переїзд проїзної частини дороги справа-наліво по ходу автобусу, він не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, відповідно до вимог п. 12.3. ПДР України (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) в межах своєї правої смуги руху, а навпаки з метою уникнення наїзду на велосипедиста, виїхав на смугу зустрічного руху де відбувся наїзд на останнього.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №210 від 23 грудня 2020 року, було завдано тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани в тім`яна потиличній області справа, великий синець правої верхньої кінцівки від рівня нижньої третини правого плеча до середньої частини кисті по зовнішній поверхні, великий крововилив в м`які тканини голови в правій половині, перелом кісток основи черепу, крововиливи під тверду мозкову оболонку з обох сторін по 2 мл., крововиливи під м`яку тверду мозкову оболонку і в шлуночки головного мозку з наявністю осередків забиття в базальних частинах скроневих частках більше зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення у живих осіб.

Від відкритої черепно-мозкової травми у виді забиття головного мозку з крововиливом під м`які оболонки мозку, які супроводжувалися переломом основи черепу справа, забитої рани в правій тім`яній потиличній області та крововиливом з правого слухового проходу, як наслідок дорожньо-транспортної пригоди 07 листопада 2020 року на місці пригоди настала смерть потерпілої ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в інкримінованому злочині винуватим себе визнав повністю, фактичні обставини справи, які викладено в обвинувальному акті він повністю визнає, щиро розкаявся, просив пробачення у потерпілої. Суду ОСОБА_6 повідомив, що дійсно у 2019 році він отримав посвідчення водія, а з серпня 2020 року він працює в ТОВ «АТП-15307» м. Кременчука водієм транспортних засобів. 07 листопада 2020 року о 04 годині він вийшов на роботу, та поїхав за кермом автобусу марки «I-VAN А07АІ-60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рейс по маршруту «Кременчук-Світловодськ» через с. Власівка. О 06 годині 20 хвилин він вирушив назад по маршруту «Світловодськ-Кременчук» через с. Власівка. Погодні умови та видимість були нормальні, дорога була суха. Перед греблею Кременчуцької ГЕС він бачив знак обмеження швидкості 30 км/год. Виїхавши на греблю Кременчуцької ГЕС, попереду він побачив жінку, яка їхала на велосипеді в одному з ним напрямку, у сторону с. Власівка. Він рухався зі швидкістю 82-82 км/год., прийняв ліворуч та почав її обганяти, проте велосипедист раптово стала їхати через дорогу справа наліво. Він застосував екстрене гальмування, проте, оскільки їхав з перевищенням допустимої швидкості, він не зміг запобігти наїзду на велосипедиста. Зупинившись, він вийшов і намагався надати медичну допомогу потерпілій, викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Він визнає, що внаслідок порушення ним вимог Правил дорожнього руху сталася ДТП, і велосипедист ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень, які виникли в результаті наїзду автомобіля, загинула на місці події. На час розгляду справи він продовжує працювати водієм автобусу ТОВ «АТП-15307» м. Кременчука. Просив суд врахувати, що за позовом потерпілої він добровільно відшкодував завдану потерпілій матеріальну та моральну шкоду, що підтвердив розпискою представника потерпілої, адвоката ОСОБА_5 від 20 травня 2022 року, якому передав 130 тис. 200 грн. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок настання смерті ОСОБА_9 від ДТП, яку спричинено ОСОБА_6 07 листопада 2020 року. В скоєному він щиро розкаявся, зробив для себе висновки не порушувати вимоги ПДР, та просив суд не позбавляти його волі, та не позбавляти його права керування транспортними засоби, оскільки він працює водієм і така робота є єдиним джерелом його заробітку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні зазначив, що сторона захисту не заперечує проти доведеності стороною обвинувачення винуватості водія ОСОБА_6 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 07 листопада 2020 року на ділянці автодороги між та внаслідок якої велосипедист ОСОБА_9 загинула. При призначенні виду та міри покарання захисник просив суд врахувати, що ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, в якому розкаявся, просив у потерпілої пробачення. ОСОБА_6 позитивно характеризується, з місця ДТП не зник. Під час судового розгляду вжив заходів для відшкодування завданої потерпілій шкоди. ОСОБА_6 офіційно працює водієм, дотримується вимог ПДР. Посилаючись на зазначене, захисник просив суд не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_6 волі, та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк. Крім того, захисник просив суд не позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, оскільки він на утриманні має дружину та новонароджену дитину, і робота водієм є його єдиний засіб для існування.

Представник відповідачів, адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав захисника обвинуваченого, повідомив, що водій ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем роботи, тому просив звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк, та не позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, оскільки робота водієм є єдиним його доходом.

Потерпіла особа, ОСОБА_4 , та її представник адвокат ОСОБА_5 , про час і місце судових засідань повідомлялися у встановленому законом порядку, до суду не прибули. Адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Крім того, представник потерпілої, адвокат ОСОБА_5 , подав до суду письмову заяву про відмову від цивільного позову та про закриття провадження у справі за цивільним позовом. При цьому, повідомив, що 20 травня 2022 року ОСОБА_6 у відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, від якої загинула ОСОБА_9 , для потерпілої передав йому 130200 грн., про що була надана письмова розписка. Тому, потерпіла ОСОБА_4 не має до ОСОБА_6 будь-яких претензій.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року прийнято відмову потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_4 від позову про стягнення з ОСОБА_6 , ТОВ «АТП-15307», ОСОБА_10 , матеріальної та моральної шкоди, а провадження у справі в цій частині закрито.

Крім того, представник потерпілої, адвокат ОСОБА_5 , подав до суду письмову заяву стосовно міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .. Посилаючись на пом`якшуючи обставини та позитивні характеристики обвинуваченого, на те, що ОСОБА_6 добровільно відшкодував завдану шкоду, і претензії до нього відсутні, просив суд призначити винуватому мінімальне покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, та звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням тривалістю один рік.

Крім повного визнання ОСОБА_6 своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Частиною другою статті 286 КК України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Суд зазначає, що об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечним діянням (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечними наслідками (смерть потерпілого); в) причинним зв`язком між діяннями і наслідками.

Злочин, передбачений ст. 286 КК України, завжди пов`язаний з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, передбачених законами та іншими нормативними актами - Правилами дорожнього руху (далі - ПДР).

Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 під час керування технічно справним автомобілем, рухаючись з перевищенням допустимої максимальної швидкості руху, яку встановлено в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, та на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пункту «и» пункту 30.3 цих Правил, позбавив себе об`єктивної можливості для обміркування ситуації і прийняття безпечного рішення - зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до наїзду на велосипедиста на проїзній частині дороги. Внаслідок зазначених дій водія ОСОБА_6 , велосипедист потерпіла ОСОБА_9 загинула. Отже, причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді смерті потерпілої ОСОБА_9 є грубі порушення вимог ПДР обвинуваченим ОСОБА_6 , які було допущено у конкретній дорожній ситуації, і між діянням останнього та наслідками у виді смерті потерпілої є причинний зв`язок.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, суд визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно не оспорюваних фактичних обставин справи, які є належними, достовірними, допустимими і поза розумним сумнівом достатніми для визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому, та встановленого судом кримінального правопорушення, та обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, підтверджують наявність у справі судових витрат та речових доказів.

Даючи оцінку результатам судового розгляду справи суд визнає, що винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, дії обвинуваченого суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої особи, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

При призначенні покарання, відповідно до ст.65 КК України, з врахуванням роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сукупність усіх обставин, що характеризують злочини (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, у відповідності із статтею 12 КК України скоєне обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, належить до категорії тяжких злочинів. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він не має судимості, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, свою вину повністю визнав, заподіяну злочином шкоду повністю відшкодував, щиро розкаявся у вчиненому, працює, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, одружений і має малолітню дитину, не перебуває на обліку у нарколога і психіатра.

Згідно посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 08 серпня 2019 року ОСОБА_6 має право керування транспортними засобами з 2019 року, в тому числі автобусами.

Крім того, з часу вчинення злочину і до розгляду справи судом, обвинувачений нових кримінальних правопорушень не скоював, зробив для себе належні відповідні висновки, себе засуджує у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання є сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченого, відшкодування потерпілій особі завданої шкоди.

При цьому, обставин, що обтяжують покарання органом обвинувачення не виявлено, судом не встановлено.

З урахуванням встановлених обставин справи, та даних, що характеризують особу обвинуваченого, виходячи з загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання і призначення менш суворого покарання особі, яка раніше не вчиняла злочини, враховуючи, що призначене покарання повинно бути відповідним обставинам та характеру скоєного правопорушення, та необхідним і достатнім для виправлення винної особи, враховуючи, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, внаслідок злочину спричинено загибель потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Суд враховує, що прокурор в судових дебатах просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому максимальний іспитовий строк.

Суд також враховує, що представник потерпілої в письмовій заяві просив суд призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому мінімальний іспитовий строк.

При цьому, суд враховує інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_6 , яка міститься у досудовій доповіді уповноваженого органу пробації, відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без обмеження чи позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб). Відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на правопорушника обов`язки відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

На підставі викладеного, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, висновок органу пробації, про те, що обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, повністю відшкодував потерпілій особі завдану шкоду, суд визнає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства, і його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням на визначений іспитовий строк з покладанням на нього, передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, суд зазначає, що санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Суд враховує роз`яснення, що містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

За змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На переконання суду доцільно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у виді - позбавлення права керувати транспортними засобами, за санкцією ч.2 ст.286 КК України, оскільки наслідки у вигляді смерті потерпілої наступили внаслідок порушення Правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В той же час з клопотанням прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, суд не може погодитись.

Так, суд бере до уваги та враховує, що ОСОБА_6 працює водієм, має на утриманні малолітню новонароджену дитину, має, виключно позитивну характеристику з місця роботи, та клопотання представника потерпілої особи та з місця роботи про недоцільність призначення йому додаткового покарання.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає за необхідне додатково врахувати, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій, та враховує наведені обставини як такі, що дають можливість призначати ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк.

Такий розмір додаткового покарання на думку суду буде повною мірою відповідати характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Запобіжний захід під час розгляду справи обвинуваченому не обирався.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2020 року було накладено арешт на транспортний засіб автобус марки «I-VAN А07АІ-60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2020 року арешт на транспортний засіб в частині заборони користування транспортним засобом.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України слід вирішити питання про повне скасування арешту вищевказаного майна.

При цьому судом враховується, що транспортний засіб автобус марки «I-VAN А07АІ-60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні знаряддям вчинення злочину не визнано, в зв`язку з чим, з огляду на вимоги ч.9 ст.100 КПК України вказаний речовий доказ підлягає поверненню його власнику.

У кримінальному провадженні маються документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів, у зв`язку з проведенням судових інженерно-транспортних експертиз: №555 від 30.11.2020 року витрати на суму 1634,50 грн., № 556 від 07 грудня 2020 року на суму 2451,75 грн.; №557 від 09 грудня 2020 року на суму 1634,50 грн.; № 5210/5211/20-27 від 10 грудня 2020 року на суму 2288,16 грн.; №597 від 16 грудня 2020 року на суму 1144,15 грн. Загальний розмір вказаних витрат складає 9153,06 грн.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути документально підтверджені витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 100, 124, 174, 349, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч.2 ст.286 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти органи пробації про зміну свого місця роботи та проживання, та періодично з`являтися для реєстрації.

Початок строку відбуття додаткового покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно транспортних експертиз у загальній сумі 9153 грн. 06 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2020 року на транспортний засіб автобус марки «I-VAN А07АІ-60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 .

Речовий доказ - автобус марки «I-VAN А07АІ-60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , - залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Світловодський міськрайонний суд упродовж 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_1

Згідно з оригіналом