Справа № № 585/186/23
Номер провадження 1-в/585/62/23
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

16 червня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно вимог ст. 82 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло вищезазначене клопотання, у якому засуджений ОСОБА_5 просить на підставі ст. ст. 537, 539 КПК України та ст. 82 КК України, змінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки він відбув 20 років покарання, не становить небезпеки для оточуючих, виправився, при цьому вказав, що попередні висновки адміністрації щодо того, чи став засуджений на шлях виправлення, не можуть бути єдиною підставою для виправлення особи такою, що не довела свого виправлення. Немає жодного нормативного документу, який би містив положення, що умовно-дострокове звільнення або заміна невідбутої частини покарання більш мяким є можливим за умови фіксування спочатку того, що така особа спочатку стає, потім поетапно стала та довела своє виправлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 доводи клопотання підтримав і просив задовольнити. Підтвердив обґрунтування вказані в клопотанні.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого, просив його задовольнити.

Прокурор вважала, що клопотання не обґрунтоване і задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку прокурора, інших учасників судового процесу, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2004 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 121, п. 2 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 25 січня 2005 року вказаний вирок залишено без змін.

Згідно витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Дніпропетровській області (протокол від 14.02.2005 року № 8) ОСОБА_5 визначено виправну колонію максимального рівня безпеки (у приміщеннях камерного типу).

Відповідно до характеристики, затвердженої в.о. начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» І.Кардаш від 2023 року, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 2004 року. Під час утримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі порушення режиму тримання не допускав, стягнень не мав, не заохочувався, до праці не залучався. До Роменської ВК (№56) прибув 04.06.2005 року, допустив 1 порушення режиму тримання, за що мав стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, заохочувався 4 рази. На виробництві установи до праці на даний час не працевлаштований, в зв`язку з обмеженістю робочих місць на секторі для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі. У відношенні до персоналу установи ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги. У відношенні до інших засуджених не конфліктний. Спальне місце утримує в чистоті та порядку, з обов`язками чергового по камері справляється добре. Має охайний зовнішній вигляд, дотримується правил санітарії та гігієни. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для цього. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Участі у програмах диференційованого-виховного впливу не приймає. Згідно вироку має позов. Виконавчі листи до установи не надходили. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься задовільно. Відповідно до ст. 151-1 КВК України, 24.07.2014 року його переведено з приміщення камерного типу, в якому тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки; з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менше як п`ять років строку покарання після 24.07.2019 року. 06.08.2019 року членами комісії державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» прийнято рішення про відмову в поданні матеріалів до міжрегіонального управління щодо переведення до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки. На профілактичних обліках в установі не перебуває. За характером спокійний. За вольовими якостями рішучий, наполегливий. Вину в скоєному злочині згідно вироку не визнав. Міру призначену судом покарання вважає занадто суворою.

Як вбачається з відомостей про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_5 , останній мав 4 заохочень, 1 стягнення у 2009 році.

Відповідно медичної довідки завідувача медичної частини № 56 лікаря філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Сумській області ОСОБА_8 від 21.12.2022 року на теперішній час стан здоров`я ОСОБА_5 задовільний, працездатний.

01.12.2022 року на засіданні комісії державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, ОСОБА_5 відмовлено в поданні матеріалів до суду щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, що підтверджується витягом з протоколу №24.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2004 року ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України.

Частиною 1 ст. 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

На підставі ч.3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ч. 5 ст. 82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 р.).

Як вбачається з положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також Міністерством юстиції України відповідно до наказу №294/5 від 19.01.2023 року було затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» згідно з ч.1 Порядку зазначається, що цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно ч.3 Порядку адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - Інструкція), та висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Частиною 8 Порядку передбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі - індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки у суду відсутні данні про виправлення засудженого, засуджений ОСОБА_5 , хоча і має заохочення, однак за час відбування покарання характеризується посередньо, вини своєї не визнав, не працевлаштований, на шлях виправлення не став, представники колонії одноголосно визначили, що ОСОБА_5 не заслуговує на застосування відносно нього заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким. Також ОСОБА_5 не було подано до суду індивідуального плану в якому б було визначено заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк немає.

З огляду на викладене, керуючись, ст.ст.9, 22, 467, 537, 539 КПК України, ст. 81, 82, 86 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно вимог ст. 82 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили в день розгляду справи апеляційним судом, якщо таку не було скасовано.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3