справа № 563/1077/23
провадження № 1-кс/563/268/23
У Х В А Л А

03 липня 2023 року м. Корець

Слідчий суддя Корецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 за участю: скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача СД ВП № 7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Корецького районного суду Рівненської області із скаргою в якій просить скасувати постанову дізнавача СД відділення поліції №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_5 від 20 червня 2023 року, якою їй відмовлено у повідомленні ОСОБА_6 про підозру кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000159 від 23 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

В обґрунтування зазначає, що 19.06.2023 року нею було подано клопотання, в якому просила оголосити про підозру ОСОБА_6 за нанесення тілесних ушкоджень. Постановою дізнавача СД ВП №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_5 від 20.06.2023 року у задоволенні клопотання відмовлено. Відмовляючи в клопотанні дізнавач посилався на те, що скаржник вже раніше 19.06.2023 року зверталася з аналогічним клопотанням, в результаті розгляду котрого в клопотанні було відмовлено. Постанова про відмову в задоволенні клопотання скаржником не оскаржена. Вважає таку відмову дізнавача, викладену в постанові від 20.06.2023 року незаконною та необгрунтованою. На думку скаржника, діюче кримінально-процесуальне законодавство не містить будь-яких обмежень щодо заявлення клопотань учасниками кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала скаргу із викладених у ній обставин, просила її задовольнити. Також пояснила, що дізнавачем допито ряд свідків, які були очевидцями події та бачили, як ОСОБА_6 наносив їй тілесні ушкодженні. А тому, вважає, що дізнанням зібрано достатніх доказів для повідомлення підозри у даному провадженні.

Прокурор просив відмовити в задоволенні скарги.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши скаржника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та документи, подані в обґрунтування скарги, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами приходжу до таких висновків.

У провадженні СД ВП №7 Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали кримінальною провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 23 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 6 статті 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Перелік рішень, дій і бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено у ст.303 КПК України.

Стаття 307 КПК чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається - дія здійснюється, дія має початок і закінчення - рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників - процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі - рішення оформлюється постановою. Таким чином, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії.

Враховуючи різну правову природу «рішень» і «дій», частина 2 статті 307 КПК визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Таким чином, стаття 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Повідомлення про підозру - це система процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

За змістом ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1)затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2)обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3)наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно положень ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що одним із етапів процедури здійснення повідомлення про підозру особі є етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч.1 ст.276 цього Кодексу, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру.

Вищезазначене свідчить про те, що право прийняття рішення про повідомлення особи про підозру належить до дискреційних повноважень слідчого (дізнавача) та прокурора в кримінальному провадженні.

Тому зобов`язання дізнавча вчинити процесуальну дію, а саме повідомити про підозру у кримінальному провадженні, виходить за межі процесуальних повноважень слідчого судді щодо розгляду скарги на бездіяльність слідчого, які визначені положеннями ст.307 КПК України, тобто є втручанням в дискреційні повноваження слідчого, визначені положеннями статтями 276, 278 вказаного Кодексу.

Наведене узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постановах від 05 липня 2022 року (справа № 757/27041/21-к, провадження № 51-3781км21), від 29 серпня 2022 року (справа № 757/61433/21-к, провадження № 51-372км22), від 30 листопада 2022 року (справа № 761/13804/22, провадження № 51-3067км22), від 02 березня 2023 року (справа № 757/12712/22-к, справа № 2460км22).

Разом з тим, рішення дізнавача має бути обґрунтованим та зрозумілим для сторін кримінального провадження. Дізнавач, вирішуючи заявлене клопотання, повинен дати відповіді на всі запитання які ставляться в конкретно взятому клопотанні. Натомість оскаржувана постанова є необґрунтованою та є формальною, а тому вона підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Скаргу потерпілою ОСОБА_3 задоволити частково.

Постанову дізнавача СД ВП №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 20 червня 2023 року про розгляд клопотання потерпілої у кримінальному провадженні №0000159 від 23 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України скасувати.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя