Справа № 755/9734/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004169 від 29.12.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої офіційно, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 28.12.2022 року, приблизно о 07:20, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Creta», н/з НОМЕР_1 , рухаючись в межах другої (крайньої лівої) смуги проїзної частини вул. Гната Хоткевича у м. Києві, зі сторони вул. Червоноткацької в напрямку просп. Леоніда Каденюка (колишня назва просп. Юрія Гагаріна), наближалась до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 (зебра) Правил дорожнього руху України.

У цей час, проїзну частину вул. Гната Хоткевича, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, перетинала пішохід ОСОБА_9 , рухаючись зліва направо, відносно напрямку вищезазначеного транспортного засобу.

Під час руху ОСОБА_3 допустила порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились у тому, що вона керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Creta», н/з НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Гната Хоткевича у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованою про наближення до пішохідного переходу, позначеного інформаційно - вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.2 «зебра», маючи об`єктивну змогу виявити пішохода ОСОБА_9 на нерегульованому пішохідному переходу, яка наближалась зліва до її смуги руху, будучи обізнаною, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вступив на перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, будучи зобов`язаною завчасно прийняті такі заходи по керуванню транспортним засобом, які б забезпечили безперешкодний та безпечний перетин проїзної частини пішоходом по пішохідному переходу, не змогла вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, не впевнилась, що на пішохідному переході немає пішоходів, створюючи небезпеку для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, навпроти будинку № 6 зазначеної вулиці, виїхала на пішохідний перехід, де скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких її було доставлено до КНП «КМКЛШМД», де ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла під час стаціонарного лікування.

Так, ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: травма голови та шиї (забійна рана в правій скроневій області голови, переломи скроневої кістки справа, правобічна епідуральна гематома, забій головного мозку з крововиливом під м`якою оболонкою великих півкуль, перелом 2 шийного хребця. Травма грудної клітини (перелом ребер справа з ушкодженням пристінкової плеври та правої легені. Травма нижніх кінцівок (крововиливи в м`яких тканинах кінцівок, перелом кісток правої гомілки, розрив капсули лівого променево-запясткового суглобу), вказані тілесні ушкодження, як такі що мають ознаки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Розташування та характер ушкоджень вказують на те, що вони виникли за механізмом дії тупих предметів, що мали переважаючу поверхню контакту, якими можуть бути поверхні кузова автотранспортного засобу, що рухався. В момент первинного контакту з автотранспортним засобом ОСОБА_9 знаходилась у вертикальному (або близькому до нього положенні), могла перебувати як в статистичному положенні так і в русі, була повернута до автотранспортного засобу правою бічною поверхнею свого тіла. До смерті ОСОБА_9 призвела травма декількох ділянок тіла, проявами якої стали множинні переломи кісток, забій головного мозку та ушкодження органів грудної порожнини.

У діях водія ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, є причиною виникнення дорожньо-транспортної події.

Крім того, в діях ОСОБА_3 виявлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками. Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , винною себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнала у повному обсязі та пояснила суду, що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, вона погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і її заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачена показала, що 28.12.2022 року, близько 07:20, керуючи автомобілем марки «Hyundai Creta», н/з НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. Гната Хоткевича у м. Києві, зі сторони вул. Червоноткацької в напрямку просп. Леоніда Каденюка, на нерегульованому пішохідному переході здійснила із необережності наїзд на ОСОБА_9 , яка перетинала пішохідний перехід, унаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, що призвели до настання її смерті в лікувальному закладі. Зазначила, що на місці події вона викликала карету швидкої допомоги. Після ДТП вона зразу поїхала до неї в лікарню, всіляко допомагала у лікуванні, оплатила всі витрати на лікування, добровільно відшкодувала моральну шкоду родині загиблої. Вказала, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння нею кримінального правопорушення, відповідають дійсності. Також в судовому засіданні у скоєному щиро каялася, дуже жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, готова понести покарання відповідно до законодавства України, неодноразово просила вибачення у рідних загиблої.

У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченої.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченої змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченої. Вина обвинуваченої ОСОБА_3 повністю підтверджується її показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, і тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином;особливості й обставини кримінального провадження: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій - на місці події викликала швидку допомогу, а після події допомагала у лікуванні потерпілої, зокрема купувала ліки (надала суду копії товарних чеків) та навідувала її кожного дня, добровільно відшкодувала моральну шкоду родині загиблої у розмірі 158 000 грн; ставлення обвинуваченої до вчиненого - вину визнала повністю, щиро кається у вчиненому, жалкує, що так сталося, попросила вибачення у рідних, повністю відшкодувала моральну шкоду родині загиблої; дані про особу обвинуваченої, а саме: її вік, розлучена та має дитину, офіційно працює на керівній посаді, має позитивну характеристику з місця роботи, має постійне місце проживання у м. Києві, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима. Крім того, суд враховує заяву потерпілого ОСОБА_6 від 28.09.2023 року, в якій останній вказав, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_3 не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 , є щире каяття, оскільки обвинувачена визнала свою вину повністю та висловила щирий жаль з приводу вчинених протиправних дій, добровільне відшкодування завданого збитку та надання іншої допомоги (оплата лікування) потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин даного кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, її ставлення до скоєного (щиро каялася, вину визнала, жалкує про вчинене, шкоду добровільно відшкодувала), наявності декількох пом`якшуючих обставин, дорожньо-транспортну пригоду скоїла з необреженості, не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинила правопорушення вперше (раніше не судима), позицію учасників кримінального провадження щодо виду та міри покарання, а саме: думку сторони обвинувачення, яка просила призначити обвинуваченій покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, думку потерпілого, який просив призначити найменше покарання обвинуваченій без ізоляції від суспільства з огляду на її відношення до вчиненого і допомогу потерпілій та її родині, думку сторони захисту, яка просила призначити покарання із застосуванням іспитового строку до обвинуваченої та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Водночас, вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченій альтернативного додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , ступінь тяжкості та наслідки скоєного нею злочину, вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачена має таке право та вчинила злочин, пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не вбачає.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 13.01.2023 року підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати за проведення судових експертиз:

- № СЕ-19/11-23/4957-ІТ від 20.02.2023 року у сумі 1887 гривень 80 копійок;

- № 14194/23-52 від 26.05.2023 року у сумі 7169 гривень 40 копійок.

Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.01.2023 року на майно - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль «Hyundai Creta», н/з НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, потерпілому та його представнику, обвинуваченій та її захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1