ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2549/23 Справа № 205/4687/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, освіта середня, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0001084,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволені частково та стягнуто на її користь зі ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 26 червня 2022 року, близько 12 години, керуючи технічно справним автомобілем «Hynday Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , здійснював рух по проїзній частині вул. Набережна Заводська, в боку вул. Юрія Кондратюка в напрямку вул. Панаса Мирного, в м. Дніпро. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_5 , грубо порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху керованого ним автомобіля не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в районі буд.85а по вул. Набережна Заводська, в м. Дніпро, відволікся від керування транспортним засобом та змінив напрямок руху праворуч, в результаті чого здійснив наїзд правою передньою частиною автомобіля «Hynday Sonata», р/н НОМЕР_1 на пішохода потерпілу ОСОБА_9 , яка рухалась по проїзній частині дороги вздовж узбіччя. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, понад три тижні (більш, як 21 день).

Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляції:

- захисник просить вирок змінити та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання у вигляді штрафу чи призначити покарання з застосуванням передбаченого ст. 75 КК України іспитового строку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржений вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вказує, що судом першої інстанції призначено покарання найбільш суворе, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України. Судом не враховано, що ОСОБА_5 вину у вчинення кримінального правопорушення визнав.

Зазначає, що суд першої інстанції не до кінця надав належну оцінку особі обвинуваченого, який раніше не судимий, перебуває у шлюбі, має малолітню доньку, постійне місце проживання, працює, характеризується позитивно.

Вважає, що призначаючи покарання суд першої інстанції фактично позбавив обвинуваченого можливості відшкодувати завдану потерпілій шкоду.

На подану стороною захисту апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення, в яких навів мотиви на спростування викладених у скарзі доводів та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши учасників судового провадження, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, прокурора, потерпілої та її представника, кожен окремо заперечували проти вимог апеляційної скарги, перевіривши її доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, місця, часу, способу вчинення та інших обставин, встановлених судом і викладених у цьому вироку, захисником обвинуваченого не оскаржується, інших апеляційних скарг не надано, а тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного покарання ОСОБА_5 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з оскарженого вироку, при обранні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції призначив обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі, строком на два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки, мотивуючи тим, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії не тяжких злочинів, врахувавши дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, має малолітню дитину, врахувавши думку потерпілої та прокурора.

Такий висновок щодо призначення обвинуваченому основного та додаткового покарання є таким, що відповідає обставинам кримінального провадження та принципам справедливості та співмірності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необхідність призначення останньому покарання більш м`якого у виді штрафу або з застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає їх частково слушними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Встановлено, що обвинувачений вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, вчиненого з необережності, враховуючи дані про його особу, який свою вину визнав, розкаявся, негативно оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення, раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, одружений, має малолітню дитину 2021 року народження, працевлаштований, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.09.2023 року ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець, у зв`язку з чим взятий на облік як платник податків, згідно з долученими до матеріалів кримінального провадження платіжних квитанцій добровільно частково відшкодував спричинену потерпілій матеріальну шкоду згідно наданих банківських квитанцій у розмірі 9035,12 грн., що останньою не заперечується.

Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, ті обставини, що ОСОБА_5 у вчиненому розкаявся, добровільно частково відшкодував спричинену шкоду, має на утриманні малолітню дитину, колегія суддів вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і в сукупності, з урахуванням відомостей про його особу, який раніше не судимий, одружений, працевлаштований, вчинив злочин з необережності, характеризується позитивно, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до обвинуваченого правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування основного покарання у виді двох років обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в один рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, буде сприяти якнайшвидшому відшкодуванню спричиненої шкоди потерпілій, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

За наведеного висновку, позиція потерпілої та її представника про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства не знайшла свого підтвердження.

З огляду на разом вищенаведене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 необхідно змінити в частині призначення покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4