Житомирський апеляційний суд
Справа №284/1099/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в потрядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 284/1099/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.08.2023 року включно,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що прокурор не навів доказів того, що він може впливати на свідків та потерпілих. Вказує, що особа не може бути винною, поки її вину не буде доведено в повному обсязі в суді.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.06.2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики передбачені п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочину, потерпілі і свідки на даний час не допитані, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.1.3.5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та задовольнив клопотання прокурора, продовжуючи обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185, п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, за ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який неоноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, маючи непогашену судимість знову обвинувачується у вчиненні тіжкого та особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризиків можливого переховування від суду та вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків обгрунтований тим, що вказані особи ще не допитані судом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурор не довів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, за наведених підстав колегія суддів вважає необгрунтованими.

Доводи апелянта про те, що він не може вважатися винним, поки його вину не буде доведено рішенням суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказане питання не є предметом розгляду в межах даного контрольного провадження де апеляційний суд в межах своїх повноважень перевіряє лише законність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить, а тому ухвалу суду, яка є законною та обгрунтованою слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.08.2023 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: