ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/372/23 Справа № 705/623/19 Категорія: ч. 1 ст. 119 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції

через систему EASYCON:

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0001847 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, до 4 років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 - задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди - 42393,51 гривень та моральної шкоди - 50000 грн., всього на загальну суму 92393,51грн.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 грудня 2018 року, близько 19-00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в місці для куріння, на території автовокзалу, що по АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_11 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання смерті останнього від вчиненого ним діяння, хоча повинен був та міг її передбачити, враховуючи очевидний для ОСОБА_7 стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_11 і його неспроможність утриматися на ногах, повинен і міг передбачити, що від його удару ОСОБА_11 може впасти і отримати смертельне ушкодження, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс один умисний удар кулаком правої руки в область обличчя останнього. Від отриманого удару ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, втратив рівновагу і впав на спину, вдарившись потиличною частиною голови об асфальтобетонне покриття, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 16 від 27.02.2019 виразились у вигляді тупої, закритої черепно-мозкової травми,що супроводжувалась переломом кісток черепа, забоєм головного мозку, субдуральним та субарахноїдальним крововиливами, яке має всі ознаки тяжкого тілесного ушкодження, а також тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа, яке має ознаки легких тілесних ушкоджень. Тупа закрита черепно- мозкова травма, що супроводжувалась переломом кісток черепа, забоєм головного мозку, субдуральним та субарахноїдальним крововиливами - стоїть в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 94, 370 КПК України, висновки суду є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції критично віднісся до показань свідка ОСОБА_12 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні, так як його пояснення суперечать поясненням потерпілої та обвинуваченого.

Всупереч ст.ст. 23,94,95 КПК України судом не вмотивовано рішення про відхилення показань свідка ОСОБА_12 , не вказано в чому саме виявляються суперечності. Потерпіла ОСОБА_9 взагалі не була очевидцем подій вчинення кримінального правопорушення. Фактично показання свідка ОСОБА_12 залишилися без належної оцінки.

Вважає, що встановивши, що показання свідка ОСОБА_12 є недостовірними, суд першої інстанції повинен був направити відповідні матеріли для проведення перевірки щодо наявності чи відсутності в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України.

Судом першої інстанції не надано оцінки показанням ОСОБА_7 в частині присутності під час конфлікту ще одного знайомого ОСОБА_13 , про що в своїх поясненнях та під час проведення слідчого експерименту вказував і свідок ОСОБА_12 .

У висновках експерта № 05-07-01/950 від 21.12.2018 та № 16 від 27.02.2019 наявні протиріччя, які не усунуті судом, оскільки у висновку експерта № 16 від 27.02.2019 зазначено, що потерпілого ОСОБА_11 було виявлено легкі тілесні ушкодження, які були відсутні під час проведення експертизи № 05-07-01/950 від 21.12.2018, хоча обидві експертизи проводилися з урахуванням медичної карти ОСОБА_11 .

Відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду від 08.12.2022 прокурору Уманської окружної прокуратури ОСОБА_14 надано тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до оригіналу висновку експерта № 16 від 27.02.2019 з можливістю його вилучення, однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на законність вилучення зазначеного висновку. Протокол вказаної слідчої дії відсутній, що ставить під сумнів законність проведення вказаної слідчої дії, так як неможливо встановити коли саме вона була проведена, так як в ухвалі зазначався строк її дії.

Вважає, що зміна обвинувачення дій ОСОБА_7 з ст.. 128 КК України та ч. 1 ст. 119 КК України під час судового засідання, в основу якого покладено висновок експерта № 146 від 27.02.2019, який є недопустимим доказом, є незаконною, безпідставною та такою, що ґрунтується на недопустимих доказах.

В порушення вимог п. 16 Постанови пленуму ВСУ суд першої інстанції не надав аналізу усім зібраним у справі доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях свідків, у висновках експертів та інших письмових доказах, які б стверджували чи спростовували обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки під час слухання справи місцевим судом було допущено неповноту судового розгляду; думки потерпілої ОСОБА_9 , її представника ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним; статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальністть за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, у резолютивній частині вказується - покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України та п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29.06.90, у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина обвинувального вироку має містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винуватості обвинуваченого, його роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, з відповідною оцінкою та аналізом, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Необхідність чіткого мотивування судового рішення незалежно від виду судочинства є необхідним компонентом забезпечення права особи на справедливий суд в контексті положень ст. 6 ЄКПЛ, про що ЄСПЛ неодноразово вказував у своїх рішенням, зокрема «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року та інші.

Відсутність належного мотивування судового рішення не лише позбавляє сторони справи достатньої можливості аргументовано оскаржити судове рішення, але й позбавляє суд апеляційної інстанції можливості належно й аргументовано розглянути скаргу на таке рішення, не маючи даних про те, яким чином суд першої інстанції оцінив окремі докази як такі, що підтверджують чи спростовують певні обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 409, 412 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції виклав у ній формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, та перерахував докази, які на думку суду першої інстанції доводять винуватість обвинуваченого. При цьому, суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дав оцінки доказам, дослідженим в ході судового розгляду відповідно до ст. 94 КПК України, а лише обмежився перерахуванням доказів обвинувачення, коротко розкриваючи їх зміст, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються.

В результаті перевірки матеріалів даного кримінального провадження, колегією суддів було встановлено, що суд першої інстанції залишив без уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 про невчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, ненанесення потерпілому тілесних ушкоджень та про те, що потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження третьою особою.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та Поторакою перебували на автовокзалі в м. Умані. Чекаючи автобуса, пішли до бару, де випили пляшку горілки на чотирьох. Повернувшись на автовокзал, пішли в місце для паління, де між ОСОБА_11 та двома невідомими йому особами виник конфлікт через те, що останній не дав їм цигарку. Невідомий чоловік вдарив ОСОБА_11 та втік, вони намагалися його затримати. Також пояснив, що на досудовому розслідуванні переглядався відеозапис з камер відеоспостереження автовокзалу, на якому видно, як вони намагалися затримати невідому особу, однак моменту нанесення удару не було видно, оскільки заважав дах.

З огляду на пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , дані апеляційному суду, та які є аналогічними показам даним суду першої інстанції, суд першої інстанції належним чином не перевірив показання обвинуваченого та не дав їм належної оцінки у вироку.

В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_7 повідомив суд першої інстанції про наявність безпосередніх очевидців та учасників конфлікту з потерпілим, а саме про ОСОБА_12 , Потораку та двох невідомих йому чоловіків.

Поторака не був допитаний ні в ході досудового розслідування, ні судом першої інстанції.

Як пояснив ОСОБА_7 апеляційному суду, він не заявляв в суді першої інстанції клопотання про виклик та допит свідка Потораки, вважав, що повідомлення суду буде достатньо. Як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції, в нього був відсутній захисник, тому через свою юридичну необізнаність відповідного клопотання не заявив.

Щодо показань свідка ОСОБА_12 , то суд першої інстанції віднісся до них критично, зазначивши, що вони суперечать наданим в судовому засіданні поясненням потерпілої, обвинуваченого та дослідженим письмовим доказам, зокрема слідчому експерименту.

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Частина 4 ст. 95 КПК України визначає, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З показань свідка ОСОБА_12 , викладених у вироку та звукозапису судового засідання від 17.06.2022 вбачається, що останньому про обставини злочину нічого не відомо, він не був його очевидцем. На досудовому розслідуванні його допитували, однак протокол допиту він не читав, а тільки підписав, тому що було викладено в протоколі йому не відомо. Щодо проведення за його участі слідчого експерименту, то такої слідчої дії не пам`ятає.

З огляду на показання свідка ОСОБА_12 , дані безпосередньо суду першої інстанції, останній будь яких показів щодо обставин спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не повідомив.

Посилання суду першої інстанції на те, що показання свідка ОСОБА_12 суперечать поясненням потерпілої є безпідставними, оскільки потерпіла ОСОБА_9 не була очевидцем спричинення її чоловіку ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та про обставини подій їй нічого не відомо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 23 КПК України при критичній оцінці показів свідка ОСОБА_12 , даних ним безпосередньо суду першої інстанції, та безпідставно визнано доказом дані слідчого експерименту за його участю на досудовому розслідуванні, покази, надані під час проведення якого, свідок в суді заперечив. Також судом першої інстанції не зазначено в чому саме показання свідка ОСОБА_12 суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_7 .

На переконання колегії судів, суд першої інстанції формально послався на наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, належним чином не аргументував свій висновок та навів не категоричні судження, а лише припущення.

Водночас ч. 2 ст. 17 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі елементи, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

У даному кримінальному провадженні суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, не дав аргументованих відповідей, підтверджених переконливими доказами, на версію обвинуваченого ОСОБА_7 про вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення іншою особою, яку слідство не встановило.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неповнота судового розгляду, які можливо усунути лише при розгляді судом першої інстанції, враховуючи принцип інстанційності та безпосередньості можливості дослідження доказів, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції.

Виходячи із передбачених ст. 7,9 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалений Уманським міськрайонним судом Черкаської області вирок від 06.03.2023 щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду, які перешкодили суду винести законне і обґрунтоване рішення, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок суду скасовується через істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути порушення КПК України, вказані в ухвалі суду, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника і дати їм правову оцінку, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч. 1 п. 6 ст. 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити, вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2023 року у щодо ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді