В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

кримінальне провадження 1-кп/308/999/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001524 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, раніше судимий,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

встановив:

07 вересня 2023 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт з додатками.

В умовах воєнного стану, введеного в Україні на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, який вподальшому неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України із 18.08.2023 року по 5.08.2023 року, ОСОБА_4 , 20 липня 2023 року близько 15 години 20 хвилин, перебуваючи неподалік буд. №46 по проспекту Свободи в м. Ужгород, побачив потерпілого ОСОБА_6 , який проходив повз. В цей момент у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок відкритого викрадення чужого майна, повалив на землю ОСОБА_6 , відкрив сумку останнього та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Вravis» чорного кольору, моделі «С242», ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 45 грн., який належить ОСОБА_6 , після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у кримінального правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України визнав в повному обсязі, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що зробив дурницю, просив його суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України, доведена повністю та вірно кваліфіковано як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального провадження, думку потерпілого який при призначенні обвинуваченому покарання поклались на розсуд суду, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, щирому розкаянні у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працює, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Зокрема, про щире каяття обвинуваченого свідчать його покази, надані ним в судовому засіданні, відповідно до яких він не лише визнав вину та повідомив про всі обставини вчиненого злочину, а й висловив щирий жаль з приводу його вчинення, усвідомлення ним протиправності та неприпустимості своїх дій.

Обставини, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Захисник обвинуваченого також просив застосувати ст. 69 КК України при призначені покарання обвинуваченому.

У відповідності до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу..

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, а також роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003№ 7 (п.8), за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, матір похилого віку з якою проживає, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки, відношення обвинуваченого до вчиненого, який щиро розкаявся,сприяв розкриттю злочину, тобто поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, однак, з урахуванням ст. 69 даного Кодексу, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння.

Суд, при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише навести обставини, які пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

На думку суду, враховуючи введений воєнний стан в Україні, важкість знайти роботу у вказаний час та можливість заробити на проживання, а як наслідок, скрутний матеріальний стан обвинуваченогого, дає суду можливість надати шанс обвинуваченому для його виправлення та ресоціалізації та застосувати ст. 69 КК України. Також, суд враховує відсутність реальної завданої шкоди на час постановлення вироку, оскільки потерпілим повернуте викрадене майно, незначну вартість викраденого майна 45 гривень. Потерпілий не з`явився до суду, від нього є заяви про розгляд справи у його відсутності, претензій до обвинуваченого не має. Зазначене вище, дає суду можливість пом`якшити покарання.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Тому суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001524 від 20.07.2023 року залишити попередньо обраний тримання під вартою, до набрання вироком законної сили

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Враховуючи викладене на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого судові витрати по справі, які складаються із вартості проведеної під час досудового розслідування експертизи.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 349, 374, 376, 395 КПК України , суд-

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186КК України та призначити йому покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто, згідно протоколу затримання, з 20.07.2023 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання цим вироком законної сили залишити без змін - у вигляді тримання під вартою.

Речові докази по справі:

-мобільним телефоном марки «Вravis» чорного кольору, моделі «С242», ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 45 грн. 00 коп. повернутим потерпілому ОСОБА_6 ;

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 1195 (одну тисячу сто дев`яносто п`ять) грн.00 коп. витрат за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/107-23/7540-ТВ від 07.08.2023 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 376 КПК України роз`яснюється обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1