Справа № 548/731/23
Провадження №1-кп/548/149/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 12.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , українки, гр. України, непрацюючої, розлученої, не інваліда, маючої на утриманні 1 малолітню дитину, не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем свого проживання в с. Ялосовецьке, Хорольської ТГ Лубенського району Полтавської області, будучи наділеною встановленими обов`язками по догляду за дитиною, яке виражається в утриманні дитини до досягнення нею повноліття, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення дитини нормальними побутовими умовами, злісно не виконувала батьківські обов`язки по догляду за дитиною без поважних причин, що спричинило тяжкі наслідки.

Так ОСОБА_4 , всупереч покладених законодавством України батьківських обов`язків по догляду за дитиною, у період часу з 10.03.2021 по 14.06.2022 не забезпечила дитину необхідним харчуванням, належними побутовими та санітарно-гігієнічними умовами, та, не реагуючи на неодноразові звернення та рекомендації з питань належного утримання та виховання дитини, що надходили зі служби у справах дітей, фахівців Центру соціальних служб Хорольської міської ради Лубенського району, на обліку у якому її сім`я перебувала, рекомендацій сімейного лікаря по забезпеченню раціонального вигодовування та харчування дитини, ОСОБА_4 продовжувала бездіяльно та безвідповідально ставитися до своїх батьківських обов`язків, зловживаючи алкоголем.

Внаслідок створених незадовільних побутових умов у вигляді занедбаного стану кімнат, антисанітарії, відсутності раціонального харчування та належного гігієнічного догляду за малолітньою дитиною, безвідповідального ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, на підставі рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради № 130 від 14.06.2022 сина ОСОБА_4 , малолітнього ОСОБА_8 , відібрано від батьків та влаштовано до КНП «Хорольська міська лікарня», а в подальшому до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради».

Після повернення дитини у біологічну родину 12.04.2022 до часу його повторного вилучення 14.06.2022 та огляду спеціалістами у дитини відбулося різке зниження індексу маси тіла, зниження показника співвідношення маси та довжини тіла, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 89 від 15.11.2022 свідчить про те, що у вказаний проміжок часу малолітній ОСОБА_8 отримував поживні речовини у кількості, недостатній для забезпечення нормального фізичного розвитку.

Систематичність дій ОСОБА_4 , що виразилось у формі злісного невиконання нею встановлених законом обов`язків по догляду за її малолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинило тяжкі наслідки у вигляді затримки у дитини мовленнєвого розвитку, білково - енергетичної недостатності, набутої під впливом недостатнього у кількісному та якісному відношенні харчування, неправильного введення прикорму, недотримання режиму годування дитини, невідповідності психомоторного розвитку дитини віковій нормі, перебування фізичного розвитку на нижній межі вікової норми з тенденцією до погіршення у бік «виснаження», недостатність ваги.

Відповідно до висновку експерта № 89 комісійної судово медичної експертизи від 15.11.2022 виникнення затримки мовленнєвого розвитку та білково - енергетичної недостатності у малолітнього ОСОБА_8 перебувають у прямому причинно наслідковому зв`язку із неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків в частині створення належних умов для проживання та харчування дитини, належного догляду.

При розгляді справи в суді обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, визнала повністю та пояснила, що дійсно проживаючи в с. Ялосовецьке Лубенського району Полтавської області разом і чоловіком та спільним сином ОСОБА_9 , 2020 року народження, за дитиною не слідкувала, так як їй не допомагав чоловік, зловживала спиртним, гроші, отримані за роботу по найму, здебільшого витрачала на спиртне. Дитині із харчування давала те, що приносили із сільської ради або давали жителі села.

Крім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, її винуватість у вчиненні інкримінованого злочину доводиться сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні письмових доказів, а саме:

- показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , яка пояснила, що працює на посаді головного спеціаліста сліжби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області. Вказала, що з 2020 року обвинувачена разом із чоловіком перебували на обліку у сліжбі, як родина, що потребує спеціального контролю. З обвинуваченою спеціалістами служби постійно проводилися заходи, спрямовані на спонукання її належним чином виховувати своїх дітей. До вказаних заходів залучалися органи місцевого самоврядування на небайдужі місцеві мешканці, які допомагали родині як їжею, так і матеріально. Обвинувачена вкрай халатно ставилася до виконання батьківських обов`язків, як по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_9 , так і до інших своїх дітей, зловживає спиртним, не виконує батьківські обов`язки. В помешканні безлад, антисанітарія. Потерпілий неодноразово відбирався у обвинуваченої та влаштовувався у патронатну родину. Після повернення до обвинуваченої, остання продовжувала ухилятися від виконання батьківських обов`язків. В наслідок чого вона була позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_9 , 2020 року народження. Проте, на той час вона була вже вагітна іншою дитиною, яка народилася в січні 2023 року. На даний час в суді вирішується питання про позбавлення батьківських прав обвинуваченої і відносно цієї новонародженої дитини;

- листом виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 06-22/2029 від 14.06.2022, в якому органи прокуратури повідомляються про виявлені ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_8 , 2020 року народження;

- рішенням Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 323 від 19 жовтня 2021 року про влаштування малолітнього ОСОБА_8 в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_10 ;

- рішенням Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 19 від 18.01.2022 про продовження терміну перебування малолітнього ОСОБА_8 в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_10 ;

- висновком про стан здоров`я малолітнього ОСОБА_8 , якому встановлено діагноз розбіжної косоокості та далекозорості слабкого ступеню;

- доповідною запискою фахівця соціальної роботи ОСОБА_11 , яка ставить до відома своє керівництво, що після повернення малолітнього ОСОБА_8 в біологічну сім`ю обвинуваченої, позитивних змін в сім`ї не відбулося. Дитина належного догляду, розвитку та виховання не отримує, вітаміни, м`ясо, риба в раціоні взагалі відсутні;

- особовою справою малолітнього ОСОБА_8 ;

- довідкою КЗ "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" № 2123 від 06.07.2018, згідно якого в обвинуваченої наявні психічні розлади, що перешкоджають виконанню батьківських обов`язків;

- протоколом огляду місця події від 03.09.2022 року;

- матеріалами справи, щодо позбавлення батьківських прав обвинуваченої відносно її дітей ОСОБА_12 , 2012 року народження та ОСОБА_13 , 2014 року народження;

- висновком експертизи № 89 від 15.11.2022, згідно якого затримка мовногорозвитку дитини є наслідком його тривалого перебування у несприятливому соціальному оточенні, недостатнім заняттям батьків з дитиною з метою розвитку. Виявлена у ОСОБА_8 білково-енергетична недостатність є набутою під впливом так званих "аліментарних чинників": недостатнього у кількісному та ясному відношенні харчуванню; неправильного введеня прикорму, недотримання режиму годування дитини, що знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків в частині створення належних умов для проживання та харчування дитини, належного догляду;

- актом оцінки потреб сім`ї.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ст. 166 КК України як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, є вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує тяжкість вчиненого нею злочину, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд враховує та визнає щире каяття обвинуваченої, перше притягнення до кримінальної відповідальності, стан її здоров`я.

Обставин, що обтяжують покарання, суд по справі не вбачає.

Відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Зі змісту акту судово-психіатричної експертизи № 103 від 17.03.2023 вбачається, що ОСОБА_4 , 1990 року народження, в даний час не страждає будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності, а виявляє ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості, ускладненої синдромом залежності внаслідок вживання алкоголю. В період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждала. Ступінь наявного у підекспертної недоумства у поєднання з емоційно-вольовими порушеннями є такими, що позбавляли її здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_14 під дію ч.2 ч.3 ст. 19 КК України не підпадає, а підпадає під дію ст. 20 КК України. ОСОБА_14 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричних експертів, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_14 є обмежено осудною та потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи характеристику обвинуваченого, ступень тяжкості вчиненого злочину, який за ст.12 КК України відносяться до категорії не тяжких злочинів, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, яка має психічні розлади, її майновий стан, має на утриманні малолітню дитину, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає можливим визначити покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй обмеження, передбачені ст. 76 КК України та із застосуванням відповідно до ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, відносно нього примусових заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем мешкання обвинуваченої.

У відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої, а також попередження скоєння нею нових злочинів.

При цьому, суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченої можливе без її ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком суду законної сили не обирати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 369, 371, 373, 376, 394, 395 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати обвинувачену ОСОБА_4 в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

На підставі ч. 2 ст. 20, п.1 ч.1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на Комунальне некомерційне підприємство "Хорольська центральна районна лікарня" Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (м. Хорол, вул. М. Полонського, буд. 11/1 Полтавська область) за місцем мешкання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копію вироку суду, не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учасникам судового розгляду, що не були присутні при його проголошенні.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд, а обвинуваченим, в той же строк з моменту отримання копії цього вироку.

Повний текст вироку суду виготовлено 06.09.2023.

Головуючий