ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/586/20 Номер провадження 11-кп/814/1950/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Полтава

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_2

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ході підготовки до апеляційного розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 лютого 2020 року за №0000066, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз -

24 травня 2022 року Київським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком і вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 травня 2022 року призначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 30 березня 2023 року й відповідно до ст.72 КК України зараховано в цей строк час відбуття ОСОБА_6 покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 травня 2022 року з 15 квітня 2022 року до 29 березня 2023 року.

Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів до 28 травня 2023 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 20 лютого 2020 року приблизно о 06 годині, діючи повторно, шляхом відкриття незамкнених дверей проник у гаражне приміщення по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 інструменти на загальну суму 4 248 гривень 52 копійки.

На вирок суду обвинувачений і його захисник подали апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, яке мотивоване: наявністю на даний час ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність (вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується), та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти цим ризикам.

Апеляційний суд заслухав суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку клопотання, позицію обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи клопотання та дійшла висновку про те, що воно підлягає до задоволення з огляду на таке.

З положень ст.331, ч.3 ст.401 КПК України вбачається, що суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду першої інстанції вирішує клопотання, в тому числі щодо обрання, продовження зміни або скасування запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Згідно з п."а" ст.5 Конвенції про права людини нікого не може бути позбавлено свободи, крім відповідно до процедури, встановленої законом та у випадку, зокрема, законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Незважаючи на те, що відповідно до національного законодавства України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком суду, що набрав законну силу, з погляду ст.5 Конвенції воно розглядається як таке, що підпадає під наведений вище випадок (п."а").

Судом апеляційної інстанції встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме тому, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому апеляційний суд ураховує те, що ОСОБА_6 місцевим судом засуджений за повторне вчинення тяжкого злочину з порушенням недоторканності володіння потерпілого на 5 років позбавлення волі, неодноразово судимий (20 разів, з яких 18 разів - за різного виду злочину проти вланості), за що відбував тривалі строки покарань у місцях позбавлення волі, не працює та не має міцних соціальних зв`язків.

Заявлені ризики станом на день розгляду клопотання не зменшились.

На підставі викладеного вище, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_6 , правильність призначеного йому покарання, обґрунтованість чого має перевірити суд апеляційної інстанції в ході апеляційного розгляду, наявність таких, що зі сплином часу не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, встановленим судом, клопотання прокурора належить задовольнити.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжується обвинуваченому саме з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення, на підставі якого йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, та із зазначенням строку дії цього запобіжного заходу із вказівкою на певну подію - набрання вироком законної сили, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.115 КПК України та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» (рішення від 10 лютого 2011 року).

Керуючись ст.ст.376,401 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду ОСОБА_2