Справа № 148/334/23
Провадження №11-кп/801/1000/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.08.2023 року клопотання процесуального прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 21.10.2023, 14:00 год., включно.

Визначено розмір застави, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 , покладених на нього обов`язків двадцяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 грн. (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят гривень), після внесення якої ОСОБА_7 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ст. 202 ч.4 КПК України.

З дня внесення застави строком на два місяці покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, - не виконання яких тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави, визначити на час дії ухвали суду.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просив скасувати ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.08.202 та застосувати до обвинуваченого більш м?який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що в ході розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор в судовому засіданні, на думку захисту, не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_9 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , який надає дозвіл на проживання в його будинку на час перебування обвинуваченого під дією запобіжного заходу домашнього арешту.

На думку захисту, тяжкість покарання, в разі доведення вини, не є вирішальним ризиком при продовженні найсуворішого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задоволити, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

В провадженні Тульчинського районного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000033 від 20.01.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких за ч.4 ст. 185 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, може переховуватися від суду, через тяжкість можливого покарання у випадку доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину, продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення, так як будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти злочини, що свідчить про наявність достатніх підстав для продовження застосування щодо нього даного виду запобіжного заходу і неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім, як тримання під вартою.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про те, що до ОСОБА_7 можна застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 немає постійного місця проживання, так як являється тимчасово переміщеною особою.

Що стосується посилань апеляційної скарги захисника на існування заяви ОСОБА_9 , який надає дозвіл на проживання обвинуваченого в його будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час перебування під дією запобіжного заходу домашнього арешту, то судом першої інстанції враховано, що вказаним обставинам ухвалою Тульчинського районного суду від 26.06.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 дано відповідно оцінку, а нових доказів, про які було б зазначено суду стороною захисту не наведено.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, хоча захисник заперечує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у апеляційній скарзі ставить питання про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, тобто погоджується з викладеним у клопотанні прокурора щодо існування ризиків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження для того, щоб розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Підстави для скасування ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.08.2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4