Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1998/23
Провадження №: 1-кп/332/227/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000051 від 07.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліски, Коломийського району, Івано - Франківської області, громадянина України який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, у військовому званні «солдат», розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3, ст. 413 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2022 за №45 солдата ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, з 08.04.2022 зараховано в списки особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника гранатометного відділення гранатометного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2022 за №112 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роги вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «1 Іро оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 6, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати протиправних дій, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдані» оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Згідно книги видачі зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , за солдатом ОСОБА_4 , закріплена зброя - автомат «АК-74» № НОМЕР_2 , боєприпаси до нього 120 патронів калібру 5x45 мм та 4 магазини до нього.

Являючись старшим оператором протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 10 «Інструкції з придбання у Збройних Силах України вогнепальної зброї невійськового призначення, бойових припасів до неї, холодної і пневматичної зброї та деяких інших предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 липня 2016 року №347/631, п. 4, 6 Розділу 1, п. 2 розділу X «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359, зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, Законів України, Статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів з питань, що регламентують проходження ним військової служби, не допускати вчинення злочинів, дбайливо використовувати військове майно, не допускати його втрати, знищення чи розкрадання, відповідати за збереження і правильну експлуатацію наданої йому у тимчасове службове користування і закріпленої за ним зброї та бойових припасів, не допускати ганебних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки, постійно мати зброю при собі, забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання і використання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Відповідно до пунктів 2.15, 2.18, 2.22 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України, стрілецька зброя (у тому числі спортивна і навчальна) закріплюється за військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу під особистий підпис у відомості закріплення зброї за особовим складом, яка реєструється в службі діловодства військової частини.

Військовослужбовцям, які відбувають у відрядження зі зброєю, до посвідчення про відрядження записуються вид, номер стрілецької зброї і кількість виданих до неї боєприпасів із зазначенням найменування, виробничих даних на боєприпасах та їх кількості. Запис скріплюється підписом особи, яка підписала посвідчення про відрядження, і гербовою печаткою військової частини. Найменування, кількість, номери стрілецької зброї та боєприпасів, призначених для озброєння команди (варти), записуються в посвідчення про відрядження старшого команди (варти).

Стрілецька зброя і боєприпаси військовослужбовців, які прибули у відрядження, зберігаються в окремій ставниці, шафі, ящику в місці зберігання зброї та боєприпасів, визначеному наказом командира військової частини. Ставниця, шафа, ящик замикаються і запечатуються печаткою чергового підрозділу.

Після закінчення занять (навчань, стрільб, чергування, патрулювання, виконання службового завдання, відряджень) зі стрілецькою зброєю та повернення з варти, стрілецька зброя повинна бути вичищена і здана черговому підрозділу (частини).

Відповідно до п. 10.2 зазначеної Інструкції, військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі.

З огляду на вказане, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та боєприпасів та відповідальність, яка передбачена за його порушення, вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Так, 23.01.2023 року приблизно о 18:00 годин солдат ОСОБА_4 повернувся з бойових позицій до тимчасового місцерозташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який розташувався за адерсою АДРЕСА_2 .

Того ж дня, приблизно о 20:00 годин солдат ОСОБА_4 , знаходячись у с. Червоне Гуляйпільської ОТГ Пологівського району Запорізької області, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та боєприпасів та відповідальність, яка передбачена за його порушення, діючи зі злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був й міг їх передбачити, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, залишив без нагляду ввірену для службового користування зброю, а саме автомат «АК-74» № НОМЕР_2 споряджений магазином та боєприпасами у кількості 30 патронів калібру 5x45 мм, в результаті чого допустив їх втрату.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 3, ст. 413 КК України за ознаками втрата ввіреної для службового користування зброї та бойових припасів внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинені в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування 06.04.2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.3 ст.413 КК України.

ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопрушень. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Заслухавши думку учасників процесу, зокрема, прокурора, який не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості між ним та обвинуваченим, думку обвинуваченого, який просить затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, думку захисника, який проти затвердження угоди не заперечує, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст.468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 413 КК України, в обсязі підозри, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 не заперечувала проти затвердження угоди, зазначаючи, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно в присутності захисника, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди .

Кримінальне правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, оскільки інкримінованим ОСОБА_4 злочином шкоду завдано лише суспільним інтересам.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь у відсічі збройної агресії РФ. . Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Судом досліджені матеріали, які характеризують ОСОБА_4 який є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання, розлучений, має неповнолітню дитину, позитивно характеризується, на обліках у лікаря нарколога та психіатора не перебуває.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

При призначенні покарання ,узгодженого між прокурором та обвинуваченим, суд виходить з того, що наявні обставини, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь у відсічі збройної агресії РФ, а також з урахуванням особи винного, який має на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, позитивно характеризується за місцем служби, а тому можливо призначити узгоджене покарання з застосуванням ст. 69 КК України , перейшовши до іншого , більш м*якого виду покарання не зазначеного в санкції ст. 413 ч.3 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Керуючись ч.3 п.1 ст.314, ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 06.04.2023 року у кримінальному провадженні № 0000051 від 07.02.2023 про визнання винуватості, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України, та призначити узгоджене покарання за ст. 413 ч.3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

1)обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1