Справа № 157/440/21
Провадження №1-кп/157/15/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої- ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2021 року за №0000082, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Брониця, Камінь-Каширського району, Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , заміжня, освіта повна загальна середня, пенсіонерка, раніше не судима,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 31 грудня 2020 року близько 12 год., знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, маючи умисел на порушення недоторканості чужого житла, без дозволу законного власника, шляхом відчинення дверей незаконно проникла до нього, тобто до зазначеної квартири, чим порушила гарантоване кожній особі право на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла особи.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнала і пояснила, що її син ОСОБА_8 , за яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за її згодою продав цю квартиру ОСОБА_9 , а згодом їй стало відомо що власником квартири є дружина останнього ОСОБА_10 . Покупців квартири було багато, однак ОСОБА_11 не давав спокою з приводу продажу квартири, а відтак вона погодилася продати її саме йому, договір купівлі-продажу підписував її син ОСОБА_12 , квартиру, на її думку, продано надто дешево. Після відчуження квартири останній залишався бути зареєстрованим у ній, оскільки домовилися, що син зніметься з реєстрації через шість місяців, також у квартирі був зареєстрований її син ОСОБА_13 . Окрім того, у квартирі залишилися належні їй речі. У серпні чи у вересні 2020 року частину належних їй речей вона забрала, однак на прохання квартирантки, яка на той час була у квартирі з дочкою та невідомим їй хлопцем 18 річного віку, залишила у квартирі ліжко та шафу. Як у покупців, так і у неї від дверей проданої квартири були ключі, а тому вона потрохи вивозила одяг та інші речі, і це було то до того часу, поки не поставили нові двері, тобто десь до вересня 2020 року. Спочатку між нею та покупцями квартири були хороші відносини, а потім з незрозумілих їй причин вони переросли у неприязні. Ще під час оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса її син ОСОБА_12 казав ОСОБА_9 (чоловіку потерпілої), що наявні у квартирі речі забере після того як приїде з Польщі. 29 грудня, 30 грудня 2020 року вона дзвонила ОСОБА_9 з метою з`ясування питання щодо речей, меблів, які ще залишилися у квартирі, однак він не брав слухавки. 30 січня 2020 року телефон взяла потерпіла та на її прохання надати можливість поспілкуватися з ОСОБА_11 пояснила, що той спить. 31 грудня 2020 року вона приїхала до зазначеної квартири, двері у квартиру були привідкриті, у квартирі знаходилася квартиранта ОСОБА_14 та син останньої. Як тільки вона із своїм чоловіком ОСОБА_15 зайшла у коридор, то квартирантка їй відразу повідомила, що ОСОБА_10 казала її не впускати. Після цього вона повідомила, що набирає 102, на що квартирантка сказала їй йти і забирати речі, оскільки сама їх виносити не буде. Син квартирантки спав у великій кімнаті одягнений, остання йому сказала йти кликати ОСОБА_16 . Вона (обвинувачена) з чоловіком виносили ліжко, потім прийшов ОСОБА_17 з працівниками поліції, він допоміг їм винести шафу. Вважає, що квартиранта впустила її у квартиру, а тому вини у вчиненні кримінального проступку не визнає. Ще перед тим як забирати ліжко та шафу, вона дзвонила до своєї сусідки ОСОБА_18 щоб з`ясувати чи будуть платити квартиранти за ліжко та шафу, однак остання сказала їй, що у них грошей для купівлі меблів немає.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її винуватість у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що домовленість про продаж квартири була із ОСОБА_19 , остання знала, що квартира буде оформлена після придбання саме на неї (потерпілу), запропонована за квартиру ціна обвинувачену влаштовувала. Після оформлення у нотаріуса договору купівлі-продажу квартири, який підписав син обвинуваченої як власник квартири, у цьому житлі залишалися бути зареєстрованими діти ОСОБА_20 , зокрема і сам продавець, він мав знятися з реєстрації протягом 6 місяців На прохання обвинуваченої вона дозволила щоб у квартирі деякий час залишалися речі останньої. ОСОБА_21 не віддала усіх ключів від вхідних дверей квартири, жодних перешкод їй щоб забрати речі не чинилися. Ціна на квартиру була завищена, ні туалету, ні води у квартирі не було, житло знаходилося у занедбаному стані. Після закінчення шести місяців ОСОБА_21 старшого сина, який помер, зняла з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою, а щодо меншого сина ОСОБА_22 все відтягувала зняття з реєстрації, у зв`язку з чим вона звернулася з позовом до суду, однак на початку січня 2021 року прийшло повідомлення, що син обвинуваченої знятий з реєстрації, але це було оформлене заднім числом. Позов з суду вона забрала, однак просила у ОСОБА_20 щоб та забрала з квартири речі, оскільки вони їй не потрібні. Квартирантка ОСОБА_23 , наскільки їй відомо, не просила в обвинуваченої залишати їй ліжко та шафу, остання залишила їх у квартирі під час першого вивозу речей добровільно. 31 грудня 2020 року, коли ОСОБА_19 повідомила їй, що у квартирі зареєстрований її син, а тому має право у ній знаходитися, то вона попросила її вийти на вулицю, залишити належне їй (потерпілій) помешкання. Під час укладення договору купівлі-продажу у нотаріуса обвинувачена була присутня під час усіх домовленостей, все добре чула, її син як такий, на якого було зареєстровано право власності на квартиру, підписав договір. Ще перед 31 грудня 2020 року вона заходила до квартирантки ОСОБА_24 , та остання повідомила їй про те, що ОСОБА_21 звинуватила ОСОБА_11 (чоловіка потерпілої) у крадіжці банок, костюмів, а тому вона (потерпіла) сказала ОСОБА_25 , щоб та обвинувачену не впускала у житло. 31 грудня 2020 року, перед самим Новим Роком , її дівчатка прикрашала ялинку, у печі тушкувалося м`ясо, телефон не дзвонив, однак вона побачила пропущений дзвінок від квартирантки ОСОБА_23 і хотіла передзвонити останній, але прибіг син останньої та повідомив, то в квартирі ОСОБА_21 кричить і забирає речі. Вона прибігла у свою квартиру та побачила. що виносять з квартири речі, попросила обвинувачену залишити квартиру, на що остання заявила про те, що має повне право у квартирі знаходитися, оскільки у ній зареєстрований її син, хоча станом на 31 грудня 2020 року син обвинуваченої вже був знятий з реєстрації , це відбулося чи 24.11 чи 27.11.2020 року, однак їй (потерпілій) на той час ще не були відомі ці обставини. У квартирі проживала тоді квартирантка з дітьми, у якої було важке сімейне становище, остання не мала постійної роботи, а тому вона (потерпіла) дозволила їм в цьому житлі проживати. Обвинувачена ще до цього інциденту писала їй (потерпілій) смс повідомлення погано змісту, мовляв, щоб вона погано жила, щоб хворіла. Вона (потерпіла) була проти того, щоб ОСОБА_21 знаходилася у належній їй квартирі, просила вийти на вулицю і вирішувати конфлікт на дворі, тому що у квартирі проживали інші люди, але обвинувачена не хотіла виходити. Ні 29 грудня 2020 року, ні 30 грудня 2020 року ОСОБА_21 ні їй, ні її чоловіку ОСОБА_9 не дзвонила, а дзвонила лише 24 грудня 2020 року і просила покликати ОСОБА_11 , на що вона (потерпіла) їй повідомила, що останній спить, оскільки має підвищену температуру і запропонувала поговорити з нею. До вересня 2020 року ОСОБА_21 мала вільний доступ до квартири, а з вересня 2020 року, коли вона зробила ремонт, то були замінені двері і відповідно замок. З липня 2020 року вона періодично дзвонила обвинуваченій і просила у неї забрати речі. Конфлікт 31 грудня 2020 року тривав з 12 год до 15 год, внаслідок неправомірних дій потерпілої вона сильно знервувалася, їй боліла голова, а тому вона змушена була вжити обезболюючі препарати, вже не так як запланувала святкувала з родиною Новий рік, не встигла усе приготувати, і хоча за медичною допомогою не зверталася, однак на Новий рік змушена була внаслідок пережитого нервового зриву, що для неї як особи з інвалідністю 3 групи було вкрай важко, відлежуватися вдома, її особисті плани були зірвані, вона не могла вернутися до звичайного укладу життя. Неправомірними діями обвинуваченої їй завдано моральну шкоду, розмір якої є більшим за 5000 гривень, однак вона просить стягнути хоча б таку суму.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_27 вбачається, що у 2020 році вона з сином ОСОБА_28 та ОСОБА_29 проживала у належній потерпілій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , сплачувала лише комунальні платежі. У квартирі знаходилися речі обвинуваченої. За два місяці до конфлікту, що трапився у 2020 році перед Новим Роком , обвинувачена вперше прийшла у вказану квартиру щоб забрати банки, тоді двері були відкриті, та остання повідомила, що ліжко та шафу залишає ОСОБА_9 та ОСОБА_31 , а інші речі ще забере згодом.. Перед самим Новим 2021 роком вона (свідок) прийшла у квартиру, щільно зачинила двері, знаходилася в кімнаті, як раптом увірвалася ОСОБА_21 і почала кричати, що приїхала забирати речі. Остання була з чоловіком. Вона побачила обвинувачену лише тоді, коли та знаходилася вже у третій кімнаті квартири, остання ображала її поганими словами, називала циганкою, кричала також, що це її квартира. Вона подзвонила ОСОБА_32 , але та не брала трубку, а тому на її прохання син, який на той час був з нею в хаті, побіг кликати потерпілу. Обвинувачена почала разом із своїм чоловіком виносили ліжко, хоча на ліжку знаходився її (свідка) матрац. Коли ж прийшла ОСОБА_10 , то обвинувачена почала називати останню злодійкою, звинувачувати у крадіжці речей, виник скандал, викликали поліцію, ОСОБА_10 просила ОСОБА_33 вийти на вулицю, однак остання не виходила. Після цього інциденту приїхала поліція. Але на той час вже і шафа, і ліжко були на вулиці. Вхідні двері були закритті щільно, оскільки вони набрякли і тому зачинялися лише так, двері привідкриті не були.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_34 вбачається, що у 2020 році разом з мамою ОСОБА_35 і сестрою проживав у квартирі ОСОБА_32 . Жили на цій квартирі безкоштовно, лише сплачували комунальні платежі. В один з днів ОСОБА_21 зайшла у квартиру без дозволу, почала забирати речі, шафу, ліжко. Обвинувачену він побачив лише тоді, коли та знаходилася у квартирі вже посередині кімнати, згодом підійшов чоловік останньої. Вхідні двері у квартиру були розбухлі, а тому відчинялися досить важко, чи були двері на той час відчинені чи зачинені йому не відомо. Його мати ОСОБА_23 не могла додзвонитися до ОСОБА_32 , а тому він побіг до останньої. Коли ОСОБА_36 прийшла у квартиру, то викликала поліцію, просила обвинувачену залишити помешкання, але та не хотіла йти з будинку тривалий час.

Свідок ОСОБА_37 у судовому засіданні дав показання про те, обвинувачена є матір`ю чоловіка, у якого він з дружиною ОСОБА_38 придбали квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_3 . 21 грудня 2020 року, коли його сім`я готувалася до Нового року, то прибіг син квартирантки, яка проживала у вказаній квартирі, та повідомив, що прийшли люди і виносять з квартири речі, кричать. Його дружина ОСОБА_10 побігла на місце події, він прийшов згодом, коли вже приїхала поліція, ліжко стояло вже на вулиці, а шафа у проході. Через конфлікт у його дружини сталася психічна істерика, вона плакала, сильно знервувалася, вживала ліки. Зустріч Нового року для їхньої сім`ї вже була зіпсована. З сином обвинуваченої, ОСОБА_12 , який помер, була домовленість про те, що мати ОСОБА_21 речі з квартири при нагоді вивезе через місяць чи два, домовившись попередньо по телефону, оскільки саме на той час їх не було чим перевезти. Так воно й було, в один з днів обвинувачена по домовленості з ним приїхала і забрала речі, він допомагав їх завантажувати, а ліжко та шафу залишила, мотивуючи тим, що вони їй не потрібні. При цьому жодних домовленостей про купівлі цих речей, тобто ліжка та шафи він не чув. ОСОБА_4 лише пропонувала квартирантці ОСОБА_23 придбати 2 крісла, на що остання повідомила, що їх не купить, бо знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Згідно з договором купівлі-продажу син обвинуваченої, який був власником квартири, повинен був знятися з реєстрації через 6 місяців, але вирішення цього питання обвинувачена відтягувала, а коли ж сина врешті виписали, то на адресу його дружини ОСОБА_32 почали надходити від ОСОБА_4 смс-повідомлення з прокльонами, поганими побажаннями. Ці смс-повідомлення зберегти не вдалося, оскільки телефон впав у воду.

Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні дав показання про те, що право власності на квартиру по АДРЕСА_3 -Каширському він з дружиною ОСОБА_4 переоформили на свого сина ОСОБА_12 , а самі переїхали проживати у село. Згодом син ОСОБА_12 квартиру продав ОСОБА_40 , однак у квартирі, як вони самі бачили, приходячи туди, був безлад, бруд, а тому вони вирішили речі забрати, що й було зроблено. Разом з тим, у квартирі ще залишили ліжко та шафу. 31 грудня 2020 року подзвонила жінка із с. Хотешів щоб ці речі купити, а тому він з дружиною ОСОБА_41 поїхав у м. Камінь-Каширський, де зайшовши у квартиру, вони почали виносити належні їм ліжко та шафу. Станом на 31 грудня 2020 року речові права на квартиру ні він, ні його дружина не мали, ніхто з їхніх родичів у ній зареєстрований не був, однак квартиру їх син продав без речей, і тому їх вони вирішили забрати.

Із заяви про кримінальне правопорушення, що зареєстрована 15 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_6 повідомила до поліції про те, що ОСОБА_4 31 грудня 2020 року проникла до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим вона просить розпочати кримінальне провадження.

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 19 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_42 19 лютого 2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 204, ОСОБА_43 як продавець зобов`язався передати у власність ОСОБА_6 , покупцю, за визначену грошову суму двокімнатну квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_3 . Відповідно до п. 4.1. цього договору право власності на придбану квартиру підлягає державній реєстрації і виникає у покупця з дня такої державної реєстрації.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 16 березня 2021 року, номер довідки 248448306, право власності на зазначену вищу квартиру зареєстровано на ОСОБА_6 19 лютого 2020 року.

Згідно з протоколом огляду місця події з план-схемою до нього від 17 березня 2021 року квартира АДРЕСА_2 знаходиться у одноповерховому будинку, вхід до квартири здійснюється через двохстворчасті дерев`яні двері, у квартирі є коридор, кухонна кімната, дві спальних кімнати.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_44 у незаконному проникненні до житла, яка на праві власності належить потерпілій ОСОБА_6 , тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, доведена.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що відсутній склад зазначеного кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена проникла до житла потерпілої з метою забрати належні їй на праві власності речі, є безпідставними, адже мотив і мета незаконного проникнення до житла іншої особи для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 162 КК України значення не мають.

При цьому судом встановлено, що обвинувачена, достовірно знаючи, що зазначене житло їй не належить, маючи прямий умисел, незаконно проникла до нього, таке проникнення, на глибоке переконання суду, мало місце з мотивів злості, невдоволеності обвинуваченої продажем, за низькою ціною, на думку останньої, квартири її сином.

Незаконне проникнення обвинуваченою до житла потерпілої з метою повернення своїх речей не свідчить про відсутність складу зазначеного кримінального правопорушення.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є пенсіонеркою , хворіє.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої відсутні.

З урахуванням вищезазначеного та беручи до уваги вищенаведені конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у тому числі, час вчинення кримінального правопорушення, мотив і мету його скоєння, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченій необхідно призначити у межах санкції частини статті закону, якою передбачено відповідальність за вчинений нею кримінальний проступок, тобто у виді штрафу у розмірі, наближеному до мінімального, тобто у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Оскільки ОСОБА_6 є потерпілою у кримінальному провадженні і внаслідок умисних дій обвинуваченої перенесла страждання, був порушений звичний ритм її життя, зірвані особисті плани, пов`язані з приготуванням до зустрічі разом із своєю сім`єю Нового року, а тому вона має право на відшкодування завданої їй кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує форму і ступінь вини обвинуваченої, характер, обсяг душевних страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку з умисними неправомірними діями обвинуваченої, фактичні обставини кримінального провадження, скоєння кримінального правопорушення напередодні святкового дня - Нового року, поведінку останньої після вчинення кримінального правопорушення, істотність та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, у тому числі пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та добросовісності, вважає необхідним стягнути з ОСОБА_44 на користь потерпілої моральну шкоду у зазначеному останньою в позовній заяві розмірі, тобто у розмірі 5000 грн., а тому позов належить задовольнити повністю.

Підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_1