ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року

м. Київ

справа №201/2348/18

провадження №51-3249км22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року та потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року, постановлені у кримінальному провадженні стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, жителя того АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК); та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпропетровська, жителя того АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК, та призначено кожному з них покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 КК ОСОБА_10 та ОСОБА_8 звільнено від покарання за частиною 2 статті 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_8 засуджено за спричинення ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, 03 червня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , який діяв за дорученням ОСОБА_10 , було укладено усний договір щодо перевезення вантажу, за яким ФОП « ОСОБА_11 » необхідно було забезпечити перевезення шламу з Дніпровського металургійного заводу імені Петровського, розташованого у місті Дніпро до міста Запоріжжя.

Через несплату замовником наданих йому послуг у повному обсязі, з огляду на зміну довжини маршруту перевезення, 04 червня 2011 року водій ОСОБА_12 , який діяв за дорученням ОСОБА_7 , прибув на автомобілі MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , завантаженим цеглою, на територію складських приміщень, які перебували на праві оренди у ФОП « ОСОБА_11 » на площу АДРЕСА_3 .

06 червня 2011 року близько 10 год, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , кримінальне провадження стосовно якого закрито на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ОСОБА_8 та особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, а також невстановлена особа, прибувши на автомобілі марки «BMW5» без номерних знаків до вищезазначених складських приміщень, на ґрунті особистого конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , через відмову останнього повернути цеглу, реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи як співвиконавці, умисно -нанесли потерпілому руками та ногами удари у ділянку голови, тулуба та кінцівок та невстановленим предметом - один удар у ділянку кінцівки потерпілого.

Вказаними діями потерпілому ОСОБА_14 було спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор не погоджується із постановленою у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своєї позиції стверджує, що стороною обвинувачення у повному обсязі доведено як наявність в діях винних осіб умислу на порушення громадського спокою, так і факт застосування ними предметів спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Окрім того, правильність висунутого засудженим обвинувачення та кваліфікації їх дій додатково підтверджують інші об`єктивні обставини, а саме здійснення ними демонстраційних пострілів вгору предметом, ззовні схожим на мисливську зброю, та її направлення на осіб, які намагалися припинити їх протиправні дії, кидання каміння у ворота підприємства, яке змушено було припинити своє господарське функціонування.

Вищезазначене підтверджує, що в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_8 наявні ознаки особливої зухвалості, нехтування загальноприйнятими правилами поведінки, що спростовує висновки суду про кваліфікацію їх дій за частиною 2 статті 125 КК.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у поданих ними касаційних скаргах просять судові рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляді в суді першої інстанції.

Так, потерпілі, обґрунтовуючи заявлені ними вимоги, стверджують про безпідставність перекваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на частину 2 статті 125 КК. Наполягають, що внаслідок протиправних дій останніх було порушено нормальну діяльність ФОП « ОСОБА_11 », а відтак враховуючи використання засудженими зброї, їх дії містять ознаки грубого порушення громадського порядку та свідчать про наявність в їх діях мотиву, а саме: явної неповаги до суспільства.

Окрім того, наполягають на недопустимості протоколу пред`явлення предмету для впізнання 02 лютого 2018 року.

На переконання потерпілих, ухвала апеляційного суду, постановлена за наслідками перевірки, у тому числі, доводів, викладених у їх апеляційних скаргах, не відповідає вимогам статті 419 КПК, є незаконною та необґрунтованою.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора з підстав, наведених в ній, та частково підтримав касаційні скарги потерпілих, зазначивши при цьому, що на його думку скасуванню підлягає лише ухвала апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали свої касаційні скарги та касаційну скаргу прокурора. При цьому вважають, що рішення судів обох інстанцій є незаконними та необґрунтованими.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення касаційних скарг прокурора та потерпілих. Вважають доводи, викладені в них, безпідставними.

Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілих, засудженого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене доводи касаційних скарг про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам вчиненого злочину не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

При цьому за правилами статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є, у тому числі, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Оскаржуючи вирок суду першої інстанції прокурор та потерпілі зазначали про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , посилаючись на місце вчиненого кримінального правопорушення, яке є громадським, обстановку при якій вчинялися протиправні дії, присутність інших осіб, які намагалися зупинити вчинення злочину, кількісний склад групи, яка вчинила напад на потерпілого, застосування зброї для нанесення тілесних ушкоджень та для перешкоджання сторонніх осіб припинити протиправне посягання, тимчасове припинення здійснення підприємницької діяльності. Вказані учасники апеляційного розгляду відзначали, що ці обставини свідчать про наявність у діях обвинувачених хуліганського мотиву.

Вказаними доводами прокурор та потерпілі обґрунтовують і касаційні скарги.

Суд апеляційної інстанції відхилив такі доводи сторони обвинувачення та потерпілих і зазначив, що наведені показання у сукупності з письмовими доказами, в тому числі протоколами огляду місця події, слідчих експериментів, дають підстави вважати, що дії обвинувачених були обумовлені саме неприязними стосунками з потерпілим, мали на меті завдання шкоди лише йому та саме з особистих спонукань, а об`єктом посягання обвинувачених було саме здоров`я потерпілого… ОСОБА_15 кількість свідків, в тому числі й безпосередніх очевидців події, була обізнана про конфлікт потерпілого з обвинуваченими, що свідчить про чітке усвідомлення останніми характеру дій обвинувачених, які хоча і були публічними, проте не мали на меті грубе порушення громадського порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, змістом висунутого обвинувачення охоплювалося твердження сторони обвинувачення про те, що заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень з тих мотивів, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тобто з приводу особистих неприязних стосунків за формою зовнішнього виявлення поведінки осіб утворювали кримінально каране хуліганство як вчинення протиправних дій демонстративно, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, групою осіб, з нехтуванням загальноприйнятих норм поведінки, у тому числі з порушенням нормальної роботи складських приміщень, де здійснювала свою підприємницьку діяльність потерпіла ОСОБА_6 , із застосуванням предмету, зовні схожого на мисливську гладкоствольну рушницю «Сайга», яку потерпілі та наймані працівники ФОП « ОСОБА_11 », які намагалися допомогти потерпілому і припинити конфлікт, сприймали як зброю.

Суд звертає увагу на те, що під час судового розгляду обвинувачення було змінено прокурором з урахуванням показань потерпілих та свідків і уточнено момент виникнення умислу обвинувачених на вчинення хуліганських дій.

Якщо за первісним обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі вступили у злочинну змову, маючи умисел направлений на вчинення хуліганських дій відносно потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то у зміненому обвинувачені зазначено, що умисел обвинувачених на вчинення хуліганських дій виник раптово вже під час безпосереднього спілкування з потерпілим (Т. 11, а.п. 220-228).

На переконання колегії суддів, поза увагою судів обох інстанцій залишилося те, що діяння винних осіб спрямовані на заподіяння фізичної шкоди (тілесних ушкоджень) з особистих мотивів конкретному потерпілому з урахуванням конкретної обстановки і характеру вчиненого діяння може містити ознаки хуліганства за наявності ознак особливої зухвалості протиправної поведінки та її виняткового цинізму.

За усталеною судовою практикою особлива зухвалість охоплює серед іншого і ті випадки, коли протиправні дії призводять до зупинки або зриву нормальної роботи підприємства, установи, організації, коли вони відбувалися протягом тривалого часу і були спрямовані на сприйняття значної кількості людей, а за змістом вчиненого діяння свідчать про грубе порушення громадського порядку, явний вихід поза межі встановлених норм та правил поведінки.

Таким чином не виключається кваліфікація дій за статтею 296 КК у разі поєднання хуліганського мотиву і посягання на громадський порядок та моральність із особистим мотивом, який реалізується одночасно (паралельно), а поєднання таких мотивів за умови їх встановлення судом дозволяє повною мірою з`ясувати внутрішнє спонукання винуватої особи до вчинення дій, домінування одного мотиву над іншим і надати їм належну кримінально правову оцінку.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, узагальненою у постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19).

Так, у зазначеній постанові також не виключається кваліфікація дій за статтею 296 КК у випадках якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства… Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Отже, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність хуліганського мотиву лише з огляду на встановлений під час судового розгляду особистий мотив дій обвинувачених.

Також при оскарженні вироку суду першої інстанції прокурор та потерпілі не погоджувалися з висновком про недоведеність використання обвинуваченими зброї.

Апеляційний суд з цього приводу зазначив, що факт використання обвинуваченими рушниці, як засобу залякування як потерпілого, так і оточуючих, що могло б свідчити про намір останніх порушити таким чином громадський порядок та були проявом особливої зухвалості та виняткового цинізму, свого підтвердження не знайшов.

Колегія суддів апеляційного суду погодилася з судом першої інстанції, що показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є недостовірними з огляду на показання інших свідків, відсутності слідів її використання на місці вчинення кримінального правопорушення, а також тих фактів, що ОСОБА_7 впізнав іншу рушницю, ніж ту, яка належить ОСОБА_10 та що безпосередньо після вчинення злочину зброя не вилучалася.

Колегія суддів вважає, що ці обставини апеляційний суд належним чином не дослідив, доводи прокурора та потерпілих не перевірив, не надав аналізу показанням свідків, якими суд першої інстанції спростовував достовірність показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Так, згідно з вироком свідок ОСОБА_12 показав, що коли почалися крики та сварка, він пішов у магазин… на територію підприємства в той день він не заходив. Свідок ОСОБА_20 показав, що працівник на прізвище ОСОБА_21 сказав не виходити за базу, оскільки якісь чоловіки приїхали «на разборки» з приводу цегли.

Убачається, що вказані свідки не могли бути очевидцями усіх подій, які відбувалися за воротами території підприємства, проте, суд першої інстанції зазначає, що ці особи перебували біля місця події і їм нічого не відомо про автомат в руках осіб, які прибули на автомобілі «БМВ».

Далі суд першої інстанції вказує у вироку, що свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ствердно пояснили, що автомату в руках осіб, які прибули на автомобілі «БМВ» не бачили, жодних пострілів не чули.

Разом з тим, з викладених у вироку показань цих свідків убачається, що вони не були очевидцями подій від початку до кінця. Так свідок ОСОБА_22 показав, що він вийшов покурити та біля воріт побачив автомобіль «БМВ», біля якого стояли три чоловіки кавказької національності, Більцан стояв біля воріт в пилу та в розірваній сорочці. Далі він закрив двері та не втручався у розмову. Самої бійки не бачив, але чув лише крики. Свідок ОСОБА_23 показав, що за вказаними подіями він спостерігав близько однієї хвилини, після чого закрив двері.

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_24 , який показав, що особисто він ні у кого зброї не бачив та не може ствердно говорити, суд першої інстанції не врахував його показання про те, що він знаходився всередині території, а із-за висоти паркану (2-2,5 метри) не міг нічого бачити, тому міг бачити те, що було видно в щілину паркану.

З огляду на викладені у вироку показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , протоколи слідчих експериментів, які проводилися з зазначеними особами, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не навів достатніх аргументів на спростування доводів прокурора та потерпілих.

На думку Суду посилання судів на відсутність слідів використання зброї на місці вчинення кримінального правопорушення, а також тих фактів, що ОСОБА_7 впізнав іншу рушницю, ніж ту, яка належить ОСОБА_10 та що безпосередньо після вчинення злочину зброя не вилучалася є явно непереконливими для спростування доводів апеляційних скарг щодо оцінки достовірності показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Крім того, на переконання колегії суддів, судом апеляційної інстанції належним чином не перевірено та не наведеного обґрунтованого спростування доводів прокурора та потерпілих про тимчасове припинення нормальної діяльності ФОП « ОСОБА_11 » з огляду на показання допитаних під час судового розгляду потерпілих та свідків.

Як зазначає Верховний Суд, в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості і законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження і оцінки доказів.

Беручи до уваги той факт, що апеляційний суд є останньою інстанцією, яка наділена законодавцем повноваженнями встановлювати фактичні обставини справи, суду апеляційної інстанції необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і захисту.

Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з'ясуванню під час ухвалення судового рішення.

Процесуальні вимоги, засновані на вмотивованій незгоді та обґрунтованому запереченні правильності висновків місцевого суду щодо встановлених обставин, зобов'язують апеляційний суд надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції зобов'язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, у судовому рішенні має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК, неповне дослідження доказів, ненадання цим судом належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам як кожному окремо, так і в їх сукупності, на підтвердження чи спростування винуватості особи у пред'явленому обвинуваченні, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, за своїм змістом є адресованим апеляційному суду зверненням про повторне дослідження обставин справи.

За перевіркою доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має обов'язок усунути (у разі встановлення) допущені місцевим судом недоліки та суперечності, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Жодна норма кримінального процесуального закону, як установлений імперативний припис, не звільняє апеляційний суд від вказаного вище обов'язку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілих, передчасно дійшов висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , а отже, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3