Справа № 149/2842/18
Провадження №11-кп/801/7/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_9

представника потерпілого -захисника: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_11

обвинуваченого: ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_6 подала клопотання, в якому просила змінити ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, а саме в нічний час, негайно звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Клопотання мотивовано тим, що 22 січня 2021 року кримінальне провадження перебуває на розгляді у Вінницькому апеляційному суді, починаючи з 04.02.2022 року здійснюється апеляційний розгляд справи, ОСОБА_7 приймав участь у судових засіданнях, неявка в деякі судові засідання була обумовлена тим, що він хворів та не мав змоги звернутися за допомогою до медичних працівників. В даний час його стан здоров`я також нестабільний, ОСОБА_7 потребує лікування, має постійне місце проживання та реєстрації : АДРЕСА_1 , проживає з матір`ю, вітчимом та сестрою, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, мав постійне місце роботи, де гарно себе зарекомендував.

Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 ніколи не переслідував мети переховуватися від суду, тим більше, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.12.2020 р. його визнано невинуватим та виправдано за ст. 185 ч.3 КК України.

Заслухавши думку захисника ОСОБА_6 , яка підтримала клопотання про зміну запобіжного заходу, просила його задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, прокурора Кузьміна, який заперечував проти задоволення клопотання, захисника ОСОБА_9 , який підтримав клопотання, обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав думку свого захисника, представника потерпілого захисника ОСОБА_10 , яка підтримала думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

На розгляді Вінницького апеляційного суду перебуває судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Хмільницького відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.12.2020 року у кримінальному провадженні №0000387 року від 10.08.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В ідповідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24.03.2023 року застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до закінчення апеляційного розгляду.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами клопотання захисника ОСОБА_6 , що підставою зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби є стан здоров`я обвинуваченого, який потребує лікування.

У відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Разом з тим, захисником жодних доказів щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , потреби в лікуванні ні до клопотання, ні в судовому засіданні надано не було.

Також не заслуговують на увагу доводи клопотання захисника щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічну пору доби з тих підстав, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, виходячи з наступного.

Так, статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду.

ОСОБА_7 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину, переховувався від суду, що підтверджується тим, що він був оголошений в розшук ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2023 року.

Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Те, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.12.2020 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим не є обставиною , яка усуває ризик переховування від суду, з урахуванням вимог апеляційної скарги прокурора щодо призначення покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років.

На думку колегії суддів наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, міцних соціальних звязків, про що зазначає його захисник в клопотанні, не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний період доби, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Застосований запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Щодо твердження захисника, що рішення прийнято без зазначення строку дії ухвали суду, який не може перевищувати шістдесяти днів, не є істотним порушенням вимог КПК України, яке тягне за собою скасування прийнятого по справі рішення суду, оскільки потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження найсуворішого запобіжного заходу без строку дії є виправданою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічну пору доби слід відмовити, оскільки у сукупності із тяжкістю можливого покарання підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою апеляційний суд не вбачає, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу щодо останнього не зменшилися.

Керуючись ст. 331,405 КПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4