Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6107/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/6107/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2022 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 03.08.2021 близько 10 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 , вирішив повторно таємно викрасти кабель з повітряної кабельної лінії зв`язку, належний ПП "БЕРД - ТЕЛЕКОМ".

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що його дії не будуть помічені, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, через незачинені двері піднявся на дах багатоповерхового будинку № 35 по вул. Богданівській в м. Бердичеві та за допомогою металевих ножиць обрізав один край кабелю марки ТПП 50х2х0,5, далі за допомогою драбини піднявся на опору, що розташована поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 та за допомогою металевих ножиць обрізав другий край вищевказаного кабелю, в наслідок чого ОСОБА_8 повторно заволодів кабелем марки ТПП 50х2х0,5 довжиною 42 м, загальною вартістю 3486 грн та в подальшому з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ПП "БЕРД - ТЕЛЕКОМ" майнової шкоди на вказану суму.

Крім цього, 06.08.2021 приблизно о 14 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 , вирішив повторно таємно викрасти кабель з повітряної кабельної лінії зв`язку, належний ПП "БЕРД - ТЕЛЕКОМ".

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, за допомогою драбини піднявсь на дерев`яну опору, що розташована поруч із ДНЗ № 22 по вул. Богунській, 31А в м. Бердичів та за допомогою металевих кусачок обрізав один край кабелю марки ТПП 50х2х0,5, після чого за допомогою драбини піднявсь на дерев`яну опору, що розташована поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 та за допомогою кусачок обрізав другий край вищевказаного кабелю, в наслідок чого ОСОБА_8 повторно заволодів кабелем марки ТПП 50х2х0,5 довжиною 58 м, загальною вартістю 4814 грн та вподальшому з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ПП "БЕРД - ТЕЛЕКОМ" майнової шкоди на вказану суму.

Також, 16.08.2021 близько 04 год. ОСОБА_8 , перебуваючи по вул. Стадіонна м. Бердичева Житомирської області, вирішив повторно таємно викрасти кабель з повітряної кабельної лінії зв`язку, належний ПП "БЕРД - ТЕЛЕКОМ".

Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 скориставшись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів, за допомогою драбини піднявсь на дерев`яну опору, що розташована поруч із домоволодінням № 4 по вул. Стадіонна в м. Бердичеві та за допомогою металевих ножиць обрізав один край кабелю, кабель марки ТПП 50х2х0,5, після чого за допомогою вищевказаної драбини піднявсь на дерев`яну опору, що розташована поруч із домоволодінням АДРЕСА_2 та за допомогою металевих ножиць обрізав другий край вищевказаного кабелю далі за допомогою драбини піднявсь на дерев`яну опору, яка знаходиться біля домоволодіння АДРЕСА_3 та за допомогою металевих ножиць обрізав один край, після чого обрізаний кабель змотав у 2 мотки, загальною довжиною кабелю 157 м, загальною вартістю 13013 грн, належного ПП "БЕРД - ТЕЛЕКОМ".

Таким чином ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки, неправомірні дії ОСОБА_8 були викриті та припинені працівниками поліції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності своєї вини та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначений вирок суду першої інстанції є незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі обвинуваченого, просить цей вирок скасувати, та ухвалити новий, яким визнати його виним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 ч2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст.69 КК України та ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Відповідно до ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. При цьому, наголошує, що судом першої інстанції не було враховано ступінь тяжкості правопорушення, які є нетяжкими; його особу, опосередковані характеристики за місцем проживання, тих фактів, що він не зловживає алкогольними напоями, не вступає в конфліктні ситуації, веде спокійний, розмірений спосіб життя, має на утриманні малолітню дитину, на психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, всі понесені збитки компенсував в повному обсязі, за обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття. Звертає увагу, що він не намагався ухилитися від кримінальної відповідальності та співпрацював з правоохоронними органами. Наголошує, що призначене покарання є явно несправедливе, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, примирення с потерпілим та відшкодування збитків, а тому застосування до нього покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном 2 рокі є надто суворим. Крім того, судом першої інстанції у вироку не вірно зазначені характеризуючі данні, що стали підґрунтям суворого вироку, а саме, не вірно зазначені попередні судимості обвинуваченого, що вплинуло на ставлення суду до особи обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора щодо безпідставності апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляційної скарги і ніким з можливих учасників процесу також не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом. Провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 КПК України.

При цьому, санкція ч.2 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що обтяжують покарання (рецидив злочинів), та обставинами, що пом`якшують покарання (щире каяття), таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до норм ст.12 КК України, є нетяжкими, фактичні обставини їх вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий (а.п.66-68), має постійне місце реєстрації та проживання (а.п.65), за яким характеризується посередньо (а.п.65), не перебуває на спеціалізованих обліках (а.п.62), має на утриманні одну малолітню дитину (а.п.63), не працює, добровільно відшкодував завдану шкоду на суму 9100 грн. (а.п.79).

Не підтверджено матеріалами провадження активного сприяння розкриттю правопорушень з боку обвинуваченого. Формальна учать останнього у відповідних процесуальних діях під час досудового розслідування провадження, не є беззаперечними підставами на підтвердження факту активного та дійсного сприяння розкриттю злочину.

Згідно вироку, судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.67 КК України, - рецидив злочинів. Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, судом визнано - щире каяття. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Як вважає апеляційний суд в даному випадку, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, у тому числі, й всі характризуючі дані, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, розмір відшкодованої матеріальної шкоди, думку представника потерпілого, який не наполягав на суворості покарання, ставлення останнього до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, з застосуванням ч.1 ст.70 КК України, при призначенні остаточного покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк.

В свою чергу, апеляційний суд зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини, які знайшли своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції, зокрема, встановлені факти сталого щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому, дійсне відшкодування матеріальних збитків, відсутність претензій до нього, погоджується з висновками суду першої інстанції про очевидну можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 норм ст.75 КК України, тобто, застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Разом з цим, жодних обґрунтованих підстав для застосування в даному випадку положень ст.69 КК України, за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість (ст.414 КПК України) відсутні.

Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2022 відносно ОСОБА_8 , - без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :