Номер провадження: 11-кп/813/338/23
Справа № 523/9838/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 року у кримінальному провадженні №0001229, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого сантехніком, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України не маючого судимості,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_7 вирішено обрати у вигляді особистого зобов`язання, після чого, змінити на тримання під вартою. Строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття під варту ОСОБА_7 .

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 - задоволений, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 10500 гривень.

Також даним вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 01.04.2019 р., приблизно о 09.00 годині, знаходячись в ліфті парадної №1 будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_10 , майно якої вирішив викрасти. Після чого, ОСОБА_7 , визначивши об`єктом свого злочинного умислу майно ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел та розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, дочекався, коли двері ліфту відчиняться та підійшовши збоку до ОСОБА_10 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, а саме наніс удар ліктем руки в обличчя потерпілої, після чого, виштовхнув її з кабіни ліфта на майданчик 16-поверху цього будинку. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_10 та розуміючи, що вона не зможе чинити йому опір, відкрито викрав належній їй мобільний телефон марки «Ірhоnе», вартістю 10500грн., із сім-картою «Київстар», яка матеріальної цінності не становить, із якими ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 10500гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій вважають оскаржуваний вирок, не обґрунтованим і невмотивованим, який підлягає скасуванню, оскільки викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим під час судового розгляду.

Також обвинувачений та його захисник зазначають, що із пояснень ОСОБА_7 взагалі не вбачається про його причетність до інкримінованого правопорушення; його версія щодо непричетності до вчинення злочину стороною обвинувачення не спростована; свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердив алібі обвинуваченого, та показав, що «останній о 08.00 ранку був вдома та відпочивав»; будь-яких письмових доказів або речових доказів, які б викривали ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення стороною обвинувачення не надано.

На підставі викладеного, сторона захисту просить вирок відносно ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження- закрити у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливості їх отримати.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_10 та її законний представник ОСОБА_9 не з`явились, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що будь-яких протиправних дій відносно потерпілої не вчиняв. Крім того, ОСОБА_11 пояснив суду, що 01.04.2019 року він знаходився за місцем свого мешкання, його розбудили працівники поліції, з якими він пройшов до автомобіля. Через деякий час к ним підійшла потерпіла та на питання працівників поліції щодо впізнання ОСОБА_11 як злочинця, відповіла, що чоловік який її ограбив був не бритий та неохайний, але на її думку голос ОСОБА_11 схожий з голосом чоловіка, який її пограбував. Після чого, ОСОБА_11 проїхав з працівниками поліції до райвідділу, де йому пояснили, суть та обставини його доставки до райвідділу

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивуючи доведеність його вини у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, послався у вироку на наступні докази:

- показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона зайшла до кабіни ліфту, де вже знаходився ОСОБА_11 , який був вдягнений в джинсові куртку та штани, з яким раніше вона не була знайома, при цьому в руках тримала телефон, в якій ОСОБА_11 постійно заглядавав, а потім спитав «котра година». Коли ліфт піднявся на 16-поверх, ОСОБА_10 відчула удар по обличчю, в очах потемніло, в цей момент ОСОБА_11 виштовхнув її з кабіни ліфта та викрав її телефон, після чого, вона почала кликати на допомогу;

- показання свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що їй зателефонували та повідомили, що її доньку пограбували, вона відразу побігла додому, де побачила у Римми красну щоку, при цьому донька розповіла їй про обставини скоєного. Через кілька днів, їм зателефонували працівники поліції та запропонували приїхати до райвідділу, де по фотознімкам ОСОБА_10 опізнала ОСОБА_11 як особу, яка скоїла відносно неї злочин. Крім того, свідок додала , що в райвідділі бачила обвинуваченого, який запропонував їм грошові кошти та «мірно розійтись»;

- показання свідка ОСОБА_14 про те, що в той день, вона чекала ліфт, коли останній прибув, з нього вийшов ОСОБА_11 , який був одягнутий в джинси і джинсову куртку, руки тримав в карманах, при цьому, свідок додала, що в парадній будинку чула крики про допомогу. В подальшому, свідок ОСОБА_14 перебуваючи вдома, зайшла на телефоні у домову групу в месенджері «Вайбер», де побачила повідомлення про вчинений злочин відносно ОСОБА_10 ;

- показання свідка ОСОБА_16 , який пояснив суду, що зранку, приблизно о 09год. 00хв., він провів свою доньку ОСОБА_10 з квартири, при цьому в руках у неї був мобільний телефон і навушники. Через деякий час на його мобільний зателефонувала дружина і повідомила, що їх доньку ОСОБА_10 пограбували, і вона знаходиться на 16-поверсі будинку, він піднявся на 16-поверх і побачив доньку, щока якої була з червоним садком.

Окрім того, суд 1-ої інстанції посилався на досліджені під час судового розгляду наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.04.2019 р., згідно якого ОСОБА_16 просить прийняти заходи до осіб, які скоїли відносно його доньки ОСОБА_10 злочин, а саме відкрито викрали, належній їй мобільний телефон;

- протокол огляду місця події від 01.04.2019 р. із ілюстрованою таблицею, згідно якого, об`єктом огляду є ліфт, розташований в будинку по АДРЕСА_2 , де був скоєний злочин відносно неповнолітньої ОСОБА_10 ;

- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.04.2019 р. та від 10.04.2019 р. і довідками до них, відповідно до яких, ОСОБА_10 впізнала серед наданих фото-знимків за зовнішніми ознаками ОСОБА_7 , як особу, яка скоїла відносно неї злочин;

- заяву ОСОБА_11 від 11.05.2019 р., згідно якої, останній добровільно видав працівникам поліції належні сину - ОСОБА_7 речі: джинсові куртку та штани;

- протокол огляду та постанову про долучення речових доказів від 11.05.2019 р., згідно яких, об`єктом огляду є речі, в які був вдягнений обвинувачений під час скоєння злочину;

- протоколи пред`явлення речей для впізнання від 11.05.2019 р., відповідно до яких, ОСОБА_10 серед наданих речей впізнала речі, а саме джинсові куртку та штани, в які був одягнутий ОСОБА_7 в момент скоєння відносно неї злочину;

- листи-відповіді ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_2» від 31.05.19р. і ПТ «Ломбард «Гроші тут» від 01.06.2019 р., згідно яких ОСОБА_7 не звертався до вказаних організацій та не отримував кредити під заставу мобільного телефону.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Враховуючи чітку позицію потерпілої ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 , спочатку застосував до неї насильство у виді ляпаса по обличчю, та в цей момент виштовхнув її з кабіни ліфта та викрав з її рук телефон, яку вона підтримувала в ході всього судового розгляду, впізнавши обвинуваченого по одягу та фотознімкам як особу яка відкрито викрала в неї майно, покази свідка ОСОБА_14 та інші встановлені судами обставини, колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи сторони захисту про невідповідність фактичним обставинам та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Також, суд 1-ої інстанції надав критичну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не викрадав мобільний телефон та взагалі не скоював цей злочин, та розцінив їх як лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, та які спростовуються вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, суд критично оцінив пояснення свідка ОСОБА_11 , оскільки обвинувачений є рідним сином останнього, тому свідок з метою захисту та подальшого уникнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, надав покази на користь останнього.

Окрім того, вказані показання обґрунтовано спростовуються як показаннями потерпілої ОСОБА_10 так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, підстав не довіряти яким, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд враховує, що сторона захисту, зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та заявляючи вимоги про призначення закриття кримінального провадження, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданої апеляційної скарги.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07.12.2020 року в справі № 728/578/19, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Також колегією суддів враховується, що стороною захисту не надано суду переконливих та об`єктивних доказів, які б спростовували сукупність досліджених доказів, та які переконливо вказують на те, що саме обвинувачений вчинив інкримінований злочин.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Таким чином, версія сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом прийнято до уваги те, що ОСОБА_11 є особою згідно зі ст.89 КК України не маючої судимості, скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, маючий постійне місце проживання та реєстрації, де проживає із батьками та де характеризується незадовільно, маючий на утриманні дитину, 2001 року народження та батьків-пенсіонерів, маючого тяжке захворювання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську небезпеку.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, враховуючи, що до теперішнього часу, обвинувачений ОСОБА_11 не відшкодував завданих збитків, тим самим, дії та бездіяльність обвинуваченого свідчать про його небажання виправити наслідки вчиненого злочину, відсутність осуду своєї поведінки, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_11 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Натомість, підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, судом не встановлено.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про необхідність задоволення цивільного позову потерпілої, оскільки його вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання, є законним і справедливим, а покарання правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині, - немає.

Згідно з вироком суду 1-ої інстанції після вступу вироку у закону силу, виконання вироку доручено ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Разом з тим, вирок суду 1-ої інстанції відповідно до положень ст. 532 КК України набирає законної сили з моменту оголошення ухвали апеляційним судом, у зв`язку з чим, для забезпечення виконання вироку, засудженого ОСОБА_11 необхідно затримати у залі апеляційного суду та доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання вироку.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримати в залі Одеського апеляційного суду та доставити його до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для забезпечення виконання вироку суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4